158 
från Suomi-Finskans begränsade synpunkt, vilja med ett veto 
afgöra denna verldshistoriska, djupt in i forntiden gripande 
kulturfråga. Att, till en början, anfäkta namnet , Turansk" är 
ganska lätt; men en slik opposition träffar icke saken, den hvi- 
lar på en konfusion, som man ej skulle hafva väntat, och snud- 
dar derföre förbi målet. Saken är neml. den, att vi nu icke 
hafva framför oss någon sväfvande teori af Max Miller att 
bedöma; med 'Turanskt språk förstås i förevarande fall ganska 
bestämdt endast komplexen samt derjemte en antagen urgestalt 
af de Turkiskt- och Finskt-Tatariska idiomen. Mongoliskan, 
Mandschu im. fl. hafva blott någongång och i brist på bättre 
jemförelser, Kinesiskan, Malayiskan o. s. v., mig veterligen, aldrig 
blifvit anlitade. — Ett annat nominelt angrepp eller det, som 
togs af Opperts ,Judiska" härkomst, torde kanske varit menadt 
på raljeri, ehuru qvickheten var mycket malplacerad och före- 
kom dem, hvilka lärt sig beundra denne mans ovanliga skarp- 
sinne, nästan som ett hån. — N:o 3 bland invändningarna håller 
sig skenbarligen mera till sak. Det påstås, att kilskriftstolkarne 
endast förmått uppvisa några grammatikaliska anslutningspunk- 
ter, men icke mäktat från de materiella ljudlikheternas eller 
sjelfva ordförrådens sida gifva skäl för sina djerfva hypoteser. 
Sanna förhållandet är hellre det motsatta. Väl har man icke 
förbigått sådane , knoppar”, som öfverensstämmelserna i suffix- 
bildning, i bruk af postpositioner i st. f. prepositioner samt i 
åtskilliga till derivationsläran och till syntaxen hörande egen- 
heter; icke förty sökes bevisets tyngpunkt just på det lexikaliska 
området. Holtzmann har ju skämtat öfver Norris Mordvinskt- 
Syrjänskt-Ostjakiska ordjagt; jag har i den redan åberopade af- 
handlingen refererat ett nätt antal hos andre inhemtade och der- 
till laggt några af mig sjelf, föröfrigt mycket anspråkslöst, för- 
sökte komparationer, vill ock nedanföre stå till tjenst med än 
flera. Det borde för enhvar vara klart, att man ännu en tid 
bortåt måste hålla sig till detta råare och handgripligåre hjelp- 
medel, sålänge linguistiken icke lyckats intränga i det resp. språ- 
kets I. språkens finare partier och lifsfunktioner. — Hvad åter, 
för det fjerde, det af bristen på genuint Finska kulturord hem- 
tade argumentet vidkommer, så är detta blott indirekt. Insmy- 
