163 
i blott transskription af sidotexten. Sådana anses vara: kata: 
Pers. gatha, ort; karata: Grk. kairos, tid; relat. appi: Grk. 
hopoios; kardinalia, äfvensom änd. -m, -mas för ordinalia; täri: 
Skr. tri, Lat. tero, förstöra ; immani: Lat. manere, förblifva; m. fl. 
Slutomdömet uttalas sålunda: , Was das Neupersische fir 
die Keilschrift erster Gattung leistet, das leistet das Tirkische 
fär die Keilschrift zweiter Gattung." PEfterräknas jemförelserna, 
så äro verkligen de festa hemtade från Osmaniska Turkiskan. 
Att fallet är enahanda med de vigligaste, vill jag ej påstå. Ibland 
dessa fästas, med allt skäl, särskild uppmärksamhet vid verbum 
substantivum, hvilket icke blott till sin radix u/ är identiskt 
med ol(maq), men äfven i sina utbildningar visar en frappant 
öfverensstämmelse med sitt Turkiska synonym. Jag tillåter mig 
likväl den påminnelsen, att o/ ingalunda är en specifikt Osmanisk 
rot, ty den uppträder bl. a. lika bestämdt i det Finska ola. 
Likaledes vill jag erinra derom, att då redan för någon tid till- 
baka De Sauley uttalade sig för de Turkiska analogiernas pré- 
férence, Oppert bestämde förhållandet nogare sålunda: att me- 
dan det sagde väl gäller en del inskriptioner och förnämligast 
den i Bihistun, ett annat antal (de s. k. Casdoscythiska) vida 
närmare sluter sig till de ..Uralska" idiomen, deribland isht Un- 
gerskan. Också torde få antagas, att ju mera hemmastadd en 
forskare är i ett visst tungomål (såsom Mordtmann i Osman. 
Turkiskan), desto sjelffallnare luta hans komparationer ditåt. 
Med  fullständigare insigt i Finskan skulle Mordtmann måhända 
hafva kompletterat en eller annan af ofvanstående jemförelser. 
Blott ett par omständigheter må ännu framhållas, hvaraf 
(och utan afseende nu å språket) med temmelig säkerhet synes 
kunna slutas, om ej till nationaliteten hos författarne af ifråga- 
varande kilskrifter, så dock, att de kände sig tillhöra en annan 
folkstam än den dåmera i Persien herrskande. I tredje kolum- 
nen af den stora Bihistun inskriptionens (Turanska) parafras 
yttrar Darius: , hvad jag har utfört, det har jag utfört genom 
Ormuz” nåd; Ormuz, Ariernes gud, han och de andre gudarne 
hulpo mig". Denna förklaring ,,Ariernes gud" sakna, enligt Moråt- 
mann, både den Persiska och den Babyloniska texten. Likaså 
påpekar redan Norris, att då det enda nomen proprium, som 
