172 
Om den hydrotherapeutiska läkemethoden. — Af 
TIG RTELT 
(Föredrag vid Finska Vetenskaps-Societetens års- och högtidsdag 
den 29 April 1863.) 
Vår tid är förändringarnes, reformernas och experimenter- 
nas tidehvarf. Allt underkastas pröfningens och kritikens eld, 
åsigter, hvilkas traditionella sanning man icke ansett sig böra 
betvifla, måste lemna rum för nya idéer, medan å andra sidan 
det gamla och bestående stundom nödgas gifva vika för ännu 
obepröfvade hugskott. 'Theoriens förledande intryck äro ofta nog 
mäktigare än erfarenhetens och försigtighetens inkast. Hvarje 
vetenskap har erfarit inflytelsen af detta rastlösa sträfvande att 
icke blott med nya forskningar utvidga synkretsen för vårt ve- 
tande, utan äfven att från nya synpunkter uppfatta dess gamla, 
redan länge kända innehåll. Mången vetenskaplig föreställning, 
hvilken lång tid gällt som axiom, har blifvit vacklande i sin 
innersta grund. Vetenskapen vinner likväl derpå oändligt i djup, ty 
åtminstone naturforskningens utveckling beror på detaljundersök- 
ningarnegs resultater. Isynnerhet läran om den organiska naturen 
har allt mer och mer aflägsnat sig från den tanken att ett af- 
rundadt system vore ett oeftergifligt vilkor för hennes harmoni- 
ska utbildning. Man har tvertom lärt sig inse att den ena de- 
taljfrågan alltid framkallar en följande, att den ständigt visar 
på ännu outredda sidor inom vetenskapen och sålunda steg för 
steg för vårt vetande framåt. Isynnerbet naturforskningen ådaga- 
lägger huru en enda väl genomförd forskning i en, såsom det 
ofta kan synas, inskränkt fråga, stundom mäktigt förmår om- 
bilda vår uppfattning af ett större område. 
Om någon vetenskap under de sednaste tiderna antagit ett 
annat utseende, så gäller det isynnerhet om den medicinska. 
Då man jemför dess nuvarande ståndpunkt med hvad den var 
för några tiotal år sedan, då man jemför de fordne läkarenes 
betraktelsesätt med vår tids, kan man icke förundra sig der- 
