179 
andra på verldsmarknaden, man må sedan kalla dem revalenta 
arabica, Morisons piller eller Bauscheidts knäppar. 
Bland de i nyare tider införda läkemethoder, hvilka af dess 
lifligaste beundrare prisats såsom ett universalmedel, är onekligen 
hydrotherapien eller vattnets begagnande såsom läkemedel den 
mest framstående. Man kan icke neka, att af många dess ifri- 
gaste förkämpar detta misstag blifvit gjordt och att genom denna 
öfverdrift methoden blifvit äfven af läikarene med <misstro- 
ende emottagen och dess allmänna användande motarbetadt. 
Såsom 1 så många andra fall har saken fått lida genom enskil- 
des öfverdrift. Om man likväl opartiskt betraktar saken, så 
måste det erkännas såsom ett vigtigt framsteg inom läkekonstens 
praktiska område, att läran om det kalla vattnets användande 
blifvit noggrannare studerad, dess verkningar pröfvade och det- 
samma upptaget bland läkemedlens antal. Då hydrotherapien 
numera hos oss blifvit en dagens fråga, har jag ansett lämpligt, 
att vid detta tillfälle med anslutning till hvad jag redan yttrat 
om läkarekonstens stora, mångsidiga innehåll, så populärt det i 
min förmåga står och det vetenskapliga uttryckssättet tillåter, 
lemna en förklaring öfver vattnets verkningar på den sjuka or- 
ganismen. 
Vilje vi söka att i få hufvuddrag uttala oss öfver vattnets 
olika verkningar på organismen, så torde man efter den olika 
methoden för dess användande kunna uppfatta detsamma som 
ett afkylande, ett upplösande och under skiljda förhållanden 
som ett retande medel eller, för att uttrycka oss i enlighet med 
farmakodynamikens termer, erkänna dess antiphlogistiska, dess 
resolverande och dess derivatoriska verkan. 
Den afkylande vattenbehandlingen vinner naturligtvis sin 
användning hufvudsakligen vid akuta febersjukdomar och vid in- 
flammationer. Man har härvid närmast i sigte att nedsätta den 
stegrade kroppsvärmen, förlångsamma blodomloppet och stegra 
hudverksamheten. Såsom bekant är, äger kroppen en bestämd 
medeltemperatur, hvilken under normala förhållanden och i det 
friska tillståndet alltid förblir sig lik eller åtminstone visar högst 
obetydliga förändringar. På yttre ytan af kroppen är denna 
temperatur öfverallt, der värme icke särdeles lätt undandrages i 
