BIIIANG TILL K. SV. VET.-AKAD. IIANDL. BAND 13. AFD. IV. NIO 9. 5 



vara ganska plav;sibelt, att Locustinernas processus (lobi) meso- 

 ct metasternales och Acrididernas lobi sternales äro liomologa 

 bildningar (b, r fig. 10 = b, c fig. 11). Processus sternales 

 förefinnas alltså typiskt hos Acridiodea, ehuru de ej presen- 

 tera sis; som verklio-a utskott. De hafva i enlighet härmed 

 endast undergått den förändrino-en, att de lagt sig omedelbart 

 intill det öfriga sternalpartiet och smält tillsammans med när- 

 liggande delar samt på detta sätt gifvit upphof åt den egen- 

 domliga och komplicerade byggnad, som utmärker ^Vcridio- 

 deernas meso- och metasternalparti. Locustinernas fria och 

 sjelfständiga processus meso- et metasternales hafva hos Acri- 

 diodeerna smält tillsammans sinsemellan och med de öfriga 

 sternaldelarne till ett orörligt och fast pectoralt pansar. 



o 



pectoralt pansä 



Söka vi härefter gifva en förklaring åt en sådan difte- 

 rentiering, så synes det mig, att densamma står i direkt sam- 

 band med bakbenens enormt starka utveckling hos Acridiodea. 

 Differentieringen afser tydligen att gifva sternalpartiet största 

 möjliga fasthet ocli styrka, att bilda ett kraftigt stöd åt de 

 starka hoppfötterna. Acridiodeernas hela organisation visar 

 sig i viss mån stå i korrelation till den starka utbildningen 

 af hoppfötterna, och gäller detta i all synnerhet och i första 

 hand om meso- och metastcrnum. 



Vingarnes formförhållanden. 



Vingarne förete inom Acridiodea, liksom inom Locustina, 

 olika gradationer af utveckling. Sålunda finner man former, 

 som äro alldeles vinglösa, andra, hos hvilka vingarne äro yt- 

 terst rudimentära, andra åter, der dessa äro något mera ut- 

 bildade, och slutligen sådana, som äga starkt iitvecklade vingar. 

 Det är bekant, att alla orthopterer, äfven de med starka vin- 

 gar, framträda ur ägget alldeles vinglösa; snart anläggas de högst 

 rudimentära vingarne, hvilka för hvarje hudömsning blifva 

 större, tills de erhållit sin definitiva storlek och form hos det 

 fiillbildade djuret (de s. k. larv- och puppstadierna). Vi se 

 således, att de med starka vingar utrustade arterna under sin 

 ont-ogenetiska utveckling genomlöpa stadier, som synas vara 

 fullständigt parallela med förutnämnda permanenta former. 

 Då detta är förhållandet, torde man vara benägen för det an- 

 tagandet, att de vinglösa och de med rudimentära vingar för- 



