6 HAIJ. OM ACRIDIODEERNAS YTTRE MORPHOLOGI. 



sedda Acridiodecrua voro läo-re, i fortskridande iitvccklini:- 

 stadda former, som i afseeude pä vingarnc ej liimuit öfver 

 larv- eller pvippstadict. Så synas de mig likväl icke böra 

 uppfattas. Tvärtom anser jag det vara mera sannolikt, att de 

 kortvino-ade formerna förutsätta de lano-vino-ade, att de förra 

 äro sekimdära, de senare primära. De kortvingade äro for- 

 mer, livilkas vingar i mer eller mindre grad atrofierats, iföljd 

 deraf att de så småningom afvants från att fungera. Hos de 

 kortvingade Acridiodeerna äro oftast hoppfötterna så niAX-ket 

 starkare utbildade, således kompenserande vingarne. 



I samband med en sådan uppfattning torde det slag af 

 dimoi^phismus, som möter oss inom Acridiodea, väl låta för- 

 klara sig. De flesta kortvingade arter (nästan endast kort- 

 vingade) äro dimorpba. Man bar nämligen undantagsvis af 

 dem påträffat individ, som äga starkt utvecklade vingar \) 

 (forma macroptera Stål). I detta särdeles interessanta för- 

 bållande") se vi en disposition för att återgå till den typiska 

 och primära formen, en reagerande sträfvan bos organen att 

 bebålla sin iirsprungliga potentialitet. Den kortvingade for- 

 men (forma bracbyptera Stål) bar bos arten ej bunnit så 

 starkt fixera sig, att icke en återgång till den mer primära 

 forma macroptera emellanåt, om också i sällsynta fall, inträder. 

 Utan tvifvel spela klimatförbållanden en viss rol i afseende 

 på denna dimorpbismus, såsom J. Sahlbeeg (Bidrag till känne- 

 domen om Finlands Dimorpba Insekt-arter) redan påpekat. 

 Denne författare anser det vara troligt, att de kortvingade, 

 dimorpba arterna i varmare klimat oftare förekomma imder 

 den låno-viuo-ade formen än uti kallare. I svdlio-are trakter 

 skulle således den kortvingade formen ej vara fullt så resi- 

 stent som i de nordliga, d. v. s. under inflytandet af varmare 

 klimat ocb gynnsammare lifsvilkor i allmänbet bafva iem- 

 förelsevis lättare för att återgå till den ursprungligt normala, 

 mera yppiga formen. 



') Hänvisas till Fischer, H. Ueber unvollkommene Fliigelbildunp 

 bei den Orthoptereu (Stettin. Ent. Zeit. XIII. I8.'52. s. 1.")) och till Siebold"s 

 Zusätze 7.U Fischee's Aufsatz iiber die unvollkommene Flugelbildiiag bci 

 den Ortbopteren (Ibidem s. 24). 



-) En sådan dimorphism förekommer äfven bland' de kortvingade 

 Locustinerna och äger inom Hemiptera, som bekant, en vida större ut- 

 bredning. 



