12 HAIJ, OM ACRIDIODEERNAS YTTRE MORPIIOLOGI. 



mer eller mindre starkt utvecklad ofta hårbärande process 

 eller flik inuti sjelfva öronöppningen (figg. 8 ocK 9 tr). Vi 

 benämna detta utskott >^traffus», som hos vissa former kan vara 

 så starkt, att det bildar ett lock för öronöppningen (fig. 7). 



Af tympanum fornicatum kan man särskilja tvänne ganska 

 väl utmärkta modifikationer. Hos den ena, som ansluter sig till 

 mer primära former, är öronöppningen vid och tragus mycket 

 svagt utbildad, högst obetydligt inskjutande bakom abdominal- 

 segmentets hamulus (tj/mpaniim semiapertum) fig. 8. Den andra 

 representerar den längst genomförda differentieringen och ut- 

 märkes derigenom, att meatus auditorius är betydligt trängre, 

 presenterande sig som en snedställd springa, och tragus starkt 

 \itvecklad, inskjutande ett godt stycke bakom hamuhis {tym- 

 panum claiisum) fig. 9. 



Slutligen fäster jag uppmärksamheten på en form af det 

 yttre hörselorganet, hvilken kan anses stå midt emellan tym- 

 panum apertum och t. clausum. Det tympanala vecket (fornix) 

 är jemförelsevis mycket svagt och döljer en obetydligare del 

 af trumhinnan, under det att tragus deremot nått en enorm 

 utbildning, skjuter djupt in i öronöppningen, som derigenom 

 får en nästan hästskolik form, och bildar liksom ett ofullstän- 

 ständigt lock för trumhålan (fig. 7 tr, f). En sådan trum- 

 håla må vi kalla tympanum operculatum (fig. 7). 



Hos Tettigiderna i allmänhet finner man såsom utmär- 

 kande, att det yttre hörselorganet underkastats en mer eller 

 mindre fullständig reduktion. Hos si. Tettix har denna diffe- 

 rentiering nått sitt slut, i det hörselorganet här alldeles ut- 

 plånats. 



