10 ADLERZ, PANTOPODEKNAS MORFOLOGI OCH UTVECKLINGSHISTORIA. 



grunda denna uppfattning på innervationsförhållandena, sådana 

 de äfven yarit kända af Dohrn och Hoek. Den sistnämde 

 har redan ^) gjort ett försök i denna riktning. Att det ej ut- 

 fallit fullt lyckligt, beror hufvndsakligen på hans missupp- 

 fattninc af undre svalgo-ano-licts sanimansättniuo- samt naturen 

 af extr. II. 



Undre svalggangliet (se lig. 2) afger i regeln o nervpar: 

 1) till snabelns undre »antimerer», 2) till extr. II samt o) till 

 extr. III. ^) [Jag bortser härvid från några fall, då genom 

 sekundär anslutning af följande ganglier äfven första paret 

 o-ångben mottager sina nerver från den suboesophaereala o'ano-- 

 liemassan]. Såsom man skulle kunna vänta, och såsom äfven 

 Dohrn påvisat vara förhållandet, visar detta ganglion treime 

 centra af xfibrillären Punktmasse», motsvarande de respektive 

 nervparen. j\Ien tillvaron af flere dylika centra i ett ganglion 

 plägar anses, och det med rätta, såsom ett afgörande bevis för 

 detta oano-lions sammansättnino- af flere ursprunoiio-a enkla 

 o-anodier. Ännu imder det tidio-are larvstadiet har man till- 



ö o o 



fälle att se det nervpar, som innerverar extr. III, utgå från 

 ett särskildt, med det framför liggande genom kommissurer 

 förbundet gangliepar. Så vidt jag känner, har man dock ännu 

 ej sett något stadium, då de tvänne främsta ganglierna i denna 

 gangliekomplex varit skilda. Härvid är dock att märka, att 

 snabelns anläoonino- i sin snart sao-clt definitiva form försisfffår 

 på ett så tidigt embryoualstadium, och att den nykläckta larven 

 visar sig äfven i andra afseenden vara en så »sekundär.' larv- 

 form, att man ej kan vänta att här anträfta allaganglier i sitt 

 ursprungliga isolerade läge. Det tycks mig som om homo- 

 logien mellan de undre snabelnerverna och extremiteternas 

 nervpar i betraktande af ofvannämnda förhållande skulle vara 

 otvifvelaktig, då de äro hufvudnerver från homologa gangliepar. 

 Härtill kommer en iakttagelse af Hoek, som kan anföras som 

 stöd för samma uppfattning. Hoek påvisar nemligen ^), att 

 hos Colossendeis megalony.r de för extremiteterna bestämda 

 nervparen strax efter sitt inträde i extremiteterna dela sig i 

 tvänne o-renar, ett förhållande som äfven o-äller extr. II och 



') 1. c. sid. ]13 och ]!.■). 



^) Här, liksom i det föregående, liar jag upptagit Dohrns beteck- 

 iiingssätt, i det jag med extr. I, II och III afser de af Kröyer med 

 respektive mandihulae, palpi och iiedes oviferi betecknade trenne främsta 

 paren kroppsbihang. 

 3) 1. c. sid. 112. 



