14 ADLERZ, PANTOPODEKXAS MORFOLOGI OCH UTVFXKLINGSHISTORIA. 



J är emellertid otvifvelaktigt det primära förhållandet, ty alla 

 kända Pantopodarters larver äro utrustade med en dylik, som 

 först tcmligeu sent går förlorad eller blir rudimentär såsom 

 hos Ammothea och Eurycijde. Hos den senare bibehålies tån- 

 gen, enligt Hansen ^), till dess djuret är nära fullvuxet. Hos 

 Ammothea har tångens bibehållande till ett temlio-eu framskri- 

 det stadium gifvit anledning till uppställandet af en mängd 

 slägtnamn, som alla emellertid ha afseeudc på Ammotheider i 

 olika o-rader af utvecklino-. Afven hos sådana former, hvilka, 

 i likhet med Pycnogonnm, i utbildadt stadium sakna såväl hela 

 extr. I som H, ha båda dessa extremitetpar förefunnits hos 

 larven och först under utvecklingens lopp gått förlorade. Till- 

 varon af den nämnda tången å extr. I tyckes antyda, att Panto- 

 poderna i allmänhet skulle nära sig af fasta födoämnen, som 

 kunna gripas och sönderdelas. Egendomligt nog har det dock 

 aldrig lyckats att påvisa, hvad Pantopoderna använda till 

 näring. Tillvaron af spongienålar och foraminiferskal i sna- 

 belns silapparat skulle möjligen kunna gifva någon antydan. 

 En af de lokaliteter å vår vestra kust, der Nympkon och 

 Pijcnogonum anträffas i något större antal, Lophohelia-refvet 

 vid Väderöarne, utmärker sig genom sin rikedom på spongier. 

 I fångenskapen uppehöll sig Pyc)iogonu)n med förkärlek på i 

 aqvariet inlagda spongiebitar, hvarvid jag dock måste med- 

 gifva, att jag aldrig såg något, som antydde, att han från dem 

 hemtade någon näring. Emellertid tycks hans långa och smala 

 snabel särskildt vara egnad för att införas i spongiernas poro- 

 siteter, så att det förefaller ingalunda orimligt, att dessa Panto- 

 poder skulle använda födoämnen af det antydda slaget. 



Extr. Hl, som hos hanen tjenstgör såsom fäste för ägg- 

 klumparne, hvilka han tagit på sin lott att bära, har en egen- 

 domlig, från de öfriga benparens afvikande ställning (se fig. 1). 

 j)ess insertion eger rum på kroppens undre sida, enär de fort- 

 sättningar af kroppsväggen, som uppbära detta benpar, äro 

 nedåtriktade och stå närmare den ventrala midtlinien än de 

 låter ala utskotten för gångbenen. Från sin insertion spunkt är 

 ifrågavarande benpar riktadt bakåt utmed buksidan men visar 

 ofta mellan några af de låno;a öfre lederna ett knä. från hvilket 

 f()ljande leder iiro framåtriktade. Hos Ni/niphoii befinner sig 

 detta knä mellan tredje och fjerde lederna, så att den först- 



') 1. c. sid. 174. 



