BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 17. AFD. VI. N:0 5. 11 
del, hvilka båda äro pariga. Costalhälfterna sammanväxa re- 
latift sent till ett stycke. Hvad beträffar ursprunget för crista 
sterni, utgöres detta enligt samma författare af en parig list, 
hvilken är fogad till medialranden af den respektive sternal- 
hälften och i kontinuitet med denna senare derefter öfvergår 
i det för sternum gemensamma broskanlaget. Detta cristans 
ursprung skulle utgöras af en del af episternum, hvars andra 
del vore den mellan furcula och sternum utspända membranen. 
— Att histologiska undersökningar verkligen bekräfta dessa 
iakttagelser i de flesta hänseenden, derom lider intet tvifvel, 
likaså visst som vi ännu under det fullt utvecklade tillståndet 
understundom kunna i cristans struktur ana dess pariga ur- 
sprung; så hos de foglar, der den ovanligt långa trachea sökt 
sig utrymme i bröstbenskammen. Men huruvida tolkningen 
af de fakta, som mikroskopet härvidlag bragt i dagen, till alla 
delar verkligen äro fullt riktiga, hafve vi svårt för att fatta. 
Vi ha nemligen sjelfva varit i tillfälle att flera gånger vid 
histologiska undersökningar finna den vid furculans sternala 
ände förefintliga, med denna senare oftast synostoserade, pro- 
cessen ossifieras, 1 likhet med clavicula, direkt, utan prefor- 
meradt broskanlag och dervid faktiskt framgående ur den 
ursprungligen pariga membrana sterno-clavicularis. Vi ha der- 
jemte med GörrtrE funnit crista sterni bildas samtidigt med det 
öfriga bröstbenet ur preformeradt broskanlag (se Tafl. I, figg. 
I och 2!). — Vi ha svårt för, mena vi, att såsom enhetlig 
bildning — här såsom episternum — uppfatta ett organ, hvilket 
såsom ossifieradt skulle delvis framgått direkt ur bindesubstans, 
delvis ur ett preformeradt broskanlag. Att lamina mediana 
(membrana sterno-clavicularis) ursprungligen är parig på samma 
gång vi finna cristans anläggning äfvenledes vara det, behöfver 
naturligtvis ej verka störande på den uppfattning vi ega. — 
Man har äfven hos vissa högre däggdjur velat skönja spår af 
en episternal bildning, så uti ligamentum interclaviculare och 
den menisk, som förmedlar kongruensen i articulatio sterno- 
clavicularis. Vi ha icke sett uppgifvet, att den crista, vi iakt- 
taga hos chiroptererna och hvilken hos dessa, liksom hos 
foglarne, resulterat af en särskildt differentierad pectoralmu- 
skulatur, skulle kunna hänföras till samma bildning som liga- 
mentum inter-claviculare och fibro-cartilago sterno-clavicularis. 
Om episternum se nedan! 
