14 EMIL HOLMGREN, DE SKANDINAVISKA FOGLARNES OSTEOLOGI. 
coracoscapularis företer os coracoideum en lateralt och något 
bakåt riktad, intryckt yta, som tillsammans med fossan å capi- 
tulum scapul&e bildar den cavitas glenoidea (figg. 10, 12, cav. 
glen.), uti hvilken caput humeri artikulerar. Framför denna 
slutar os coracoideum i ett mer eller mindre utdraget och vul- 
stigt utskott, spina coracoidea, acrocoracoideum (figg. 10, 12, 
14, acrocor.), hvilket med sin till elavicula stötande yta under- 
stundom plägar böja sig mer eller mindre hakformigt nedåt 
och bakåt (se fig. 4!). Nära den främre änden af os coracoi- 
deum, uti canalis supracoracoideus, påträffas ofta ett (eller 
flera) foramen pneumaticum (fig. 12, for. pneum.), äfvenså un- 
derstundom på facies interna omedelbart bakom symphysis 
coracoscapularis ett foramen supracoracoideum (figg. 11, 12, 14, 
förs SUP. cor): Å facies externa sträcker sig från den laterala 
delen af ecrista articularis sternalis (fig. 14, crist. art.), eller 
den bakre, mot sternum ledande randen, framåt en mer eller 
mindre skarpt markerad linea intermuscularis externa (fig. 14, 
lins mit. ext). 
Coracoid's facies articularis sternalis är vanligen i sin 
mediala och externa del konvex, i sin interna mer eller mindre 
konkav (se fig. 16!), i den laterala delen nästan städse konvex 
(se fig. 17!). Dock måste vi beträffande denna artikulerande 
coracoidalyta påpeka, hurusom densamma är underkastad tal- 
rika förändringar med afseende på sin byggnad. Allt efter de 
skilda fogelarternas olika sätt och medium för sin rörelse och 
deraf resulterande olika exkursion af coracoid i sterno-coracoi- 
dalleden, har den ifrågavarande ledytan fått ett för de skilda 
grupperna mer eller mindre specifikt utseende. — Lättast, 
tyckes det oss, bör den respektive sterno-coracoidalartikula- 
tionen kunna till sin form öfverses, om man lägger ett snitt 
dels i den mediala, dels i den laterala delen af ifrågavarande 
led, båda snitten gående i coracoid's längdsriktning. — Detta 
förfaringssätt hafva vi begagnat, då vi i berörda hänseende iakt- 
tagit de olika fogelgrupperna. 
Clavicula (Tafl. I, figg. 4, 5, 10, 18). 
Såsom förhållandet är hos däggdjuren, så visar sig nyckel- 
benet äfven hos foglarna utgöra den variablaste delen af skul- 
derapparaten. Det är ett mer eller mindre långsträckt och 
