BIHANG TILL K. SV. VET. AKAD. HANDL. BAND 17. AFD. VI. N:o 5. 15 
oftast framåt bågböjdt ben, hvilket sträcker sig mot sternum 
från den främre änden af os coracoideum, med hvilket det städse 
står i förbindelse (figg. 4, 5, cl). I de flesta fall samman- 
hänger det dervid äfven med processus acromialis scapule. 
Enligt regel har också den distala eller sternala änden af cla- 
vicula intimt sammansmält med motsvarande del af nyckel- 
benet å andra sidan, — och betraktas då båda nyckelbenen 
såsom en enda bildning under namn af furcula. Exempel sak- 
nas dock icke, der under det fullt utbildade stadiet ett direkt 
ossöst samband mellan de båda clavicul&e icke eger rum. 
Längdsriktningen af nyckelbenet är mycket varierande 
och svår att allmänt bestämma. Tillnärmelsevis kan man dock 
säga, att om man tänker sig en linie sammanbinda clavicula's 
båda yttersta ändar och har den ena af denna linies änd- 
punkter fixerad vid nyckelbenets coracoidala fäste, den andra, 
utdragen eller icke, — beroende på clavicelns relation till ster- 
num, — kommer att falla å någon punkt af margo anterior 
criste sterni, aldrig nedom densamma. 
Liksom den proportionela längden af radien till den peri- 
feri claviceln beskrifver kan variera högst betydligt, så kan 
ock benets allmänna struktur hos olika fogelgrupper vara 
väsentligt olika. I allmänhet är dock pars coracoidalis bredast 
under det att bredden aftager mot den sternala änden. 
Det är ock ett annat förhållande man icke kan undgå att 
iakttaga, då man granskar nyckelbenet utefter dess längd, och 
det är att benet ofta så småningom undergår en torsion, en 
vridning kring sin egen axel, så att man vid den coracoidala 
delen kan tala om en yttre och en inre yta, under det att man 
vid den sternala delen iakttager en öfre och en undre. — 
Bäst se vi detta förhållande uttaladt hos kraftiga och uthålliga 
flygare, t. ex. hos roffoglarna; och den fysiologiska betydelsen 
deraf torde otvetydigt vara att i ej oväsentlig mån öka den 
fjedrande styrka, hvarmed furculan håller de båda coracoid- 
benen aflägsnade från hvarandra. 
Pars coracoidalis är, såsom vi antydt, oftast tillplattad 
utifrån och inåt; och allt efter den olika arten af förbindelsen 
mellan coracoid och clavicel är denna del olika danad. År 
förbindelsen en diarthros, omfattar oftast claviceln med sin 
ledande yta mer eller mindre fullständigt den mediala undre 
delen af acrocoracoideum (se fig. 10!); är åter t. ex. en syn- 
desmos eller en synchondros förhanden, plägar clavicula vara 
