138 EMIL HOLMGREN, DE SKANDINAVISKA FOGLARNES OSTEOLOGI. 
om den andra — och de olika grupperna skilda genom fin- 
cisure intercostales (fig. 5, inc. inc.). Från den främre delen 
af margo lateralis utgår vidare den olika utvecklade processus 
sterno-coracoideus seu precostalis (figg. 5, 6, 7, 8, st. cor.), å 
hvilkens yttre yta vi återfinna en del af impressio sterno-cora- 
coidea. — Denna process kan någon gång bära processus 
costales ända ut till sin spets, i andra fall åter kan den full- 
ständigt sakna sådara. 
Den bakre, xiphoidala delen af sternum är, såsom redan 
blifvit antydt, tunnare och svagare än den främre. Under- 
stundom, såsom hos roffoglar, är den hel och icke perforerad, 
men företer dock oftast af membraner utklädda fenestrer (fig. 
5, fen.) eller, om dessa utbredt sig och dervid genombrutit 
den bakre sternalkanten, incisurer (fig. I, inc.), hvarigenom i 
senare fallet — beroende på incisurernas djup — mer eller 
mindre långsträckta benstafvar, trabecula, processus abdominales 
(fig. 9, trab.), uppstå, hvilka kunna vara en eller två å hvar- 
dera sidan om crista sterni. Åro de två, talar man om trabe- 
culum laterale et mediale. Understundom fortsättas dessa bakåt 
af broskartade apophyser. 
Å sterni facies interna iakttager man ofta i den främsta 
delen af midtplanet ett eller två foramina pneuwmatica (fig. 6, 
for. pneum.), som sänka sig ned mer eller mindre djupt i den 
pelarelika förtjockningen af cristans främre del. 
Vi nämde, då vi vidrörde den primära skuldergördeln, 
hurusom scapula och coracoid uppkommit ur en enda vinkligt 
böjd broskplatta. Den vinkel, som sedermera under det fullt 
utvecklade tillståndet de nämda benens längdsaxlar bilda med 
hvarandra, angulus coraco-scapularis, är emellertid ingalunda 
lika för alla foglar, utan varierar rätt betydligt, dock så, att 
samma gradantal plägar vara gemensamt för en större eller 
mindre grupp, såsom vi här nedan närmare skola finna. 
Såsom HARTING visat, skulle hos alla foglar finnas en bild- 
ning, jemförlig med Sauriernas episternum, hvilken dock oftast 
till större delen, ja stundom helt och hållet, förblir membranös 
(membrana sterno-coraco-clavicularis (se Tafl. I, fig. 4!). En 
