BIHANG TILL K. SV. VET. AKAD. HANDL. BAND 17. AFD. IV. N:0 5. 41 
Os coracoideum eger, i motsats till hvad vi förut lärt 
känna inom Oscines, en kraftigt utvecklad processus procora- 
coideus, hvilkens framåt och nedåt riktade kant bakåt slutar 
i en hamulus och framåt kan vara synostoserad med acro- 
coracoideum. Vid den sternala delen iakttaga vi å margo 
medialis ett inåt och något framåt riktadt utskott, och pro- 
cessus lateralis är bred och långt utdragen. 
Sammanfattning. 
Om vi undantaga den i flera strukturhänseenden från 
öfriga familjer så divergerande och sjelfständiga familjen 
Upupine, tyckes ordningen Oscines kunna med afseende på 
byggnaden af bröstben och skuldergördel delas i tvenne till 
proportionerna skelettdelarne emellan alldeles motsatta grupper. 
Den ena, till hvilken ansluta sig familjerna Lusciniine (del- 
vis), Saxicoline, Phyllopseustinze, Sylviinx, Calamodytinr, 
Parine, Troglodytinw, Ficeduline, Muscicapide, Ampelide, 
Lanim2e (delvis), Accentorinax, Chloridinx (delvis), Garrulina 
(delvis) och Certhiin:e, eger ett kort och bredt sternum, hvars 
längd understiger eller i några fall är lika med längden af os 
coracoideum och hvars bredd öfverstiger eller motsvarar den 
respektive sternallängden (Tafl. II, fig. 2); den andra åter, 
hvilken representeras af flertalet slägten inom öfriga familjer 
och af några inom de ofvan uppräknade samt kan sägas ut- 
göra den för Oscines mera karakteristiska typen — sådan vi 
funnit den väl uttalad hos familjen Turdingxe, — företer ett 
mera långdraget bröstben, hvars längd öfverstiger den respek- 
tive coracoidallängden och hvars bredd aldrig når den mot- 
svarande sternallängden (Tafl. II, fig. 1). 
Från dessa båda typer afviker dock en enda familj, nem- 
ligen Loxiine, hvilken eger ett i förhållande till os coracoideum 
kort sternum, men på samma gång dessutom en sternalbredd, 
som ej så obetydligt understiger motsvarande sternallängd. 
En tendens i samma riktning kunna vi dock äfven spåra hos 
ett och annat slägte inom öfriga till Oscines hörande familjer. 
En partiel ossifikation af episternalapparaten finna vi i 
den platta, sagittalt stälda benlamell, som vi lärt känna under 
namn af proc. episternalis furcule. Någon gång se vi denna 
1 direkt förbindelse med crista sterni, — så hos de större rer 
