48 EMIL HOLMGREN, DE SKANDINAVISKA FOGLARNES OSTEOLOGI. 
med extremitas coracoidalis clavicule. Till följd häraf företer 
foramen triosseum ett större lumen, än förhållandet var hos 
Osceines och Pici. 
Os coracoideum eger en kraftigt utvecklad proc. procora- 
coideus, med hvilkens främre rand acromion och en del af 
bakre randen af extremitas coracoidalis clavicule äro förenade. 
Coracoids sternala del företer en temligen väl markerad linea 
intermuscularis interna och en mindre tydlig externa. Proc. 
lateralis är utdragen och i sin spets något framåt böjd. 
Angulus coraco-scapularis utgör 75 a 80 grader. 
Clavieula är smal och jembred och företer en endast 
obetydligt utbredd extremitas coracoidalis, hvilken står i för- 
bindelse med acrocoracoid, acromion och den kraftiga proc. 
procoracoideus ossis coracoidei. En, ehuru ej så synnerligen 
utvecklad, proc. episternalis furcule finnes, hvilken med sin 
längdsaxel bakåt bildar en fortsättning af furcula och ligger 
tryckt intill den öfre randen af den temligen långt fram- 
springande apex criste. — Medelpunkten till den periferi, cla- 
vicula beskrifver, ligger ungefär vid apex scapule. 
Åfven Sternum afviker i flera hänseenden från de för- 
hållanden, vi iakttagit inom föregående fogelgrupper. Så är 
spina sterni externa jemförelsevis obetydligt utvecklad och ej 
oaffelformigt delad. Spina sterni interna finnes, ehuru något 
kortare än motsvarande spina st. ext., och den ganska höga 
crista sternalis eger en framspringande apex, vid hvilkens öfre 
rand, såsom ofvan blifvit påpekadt, proc. episternalis furcul:e 
är fästad. Margo longitudinalis är konvex. — Incisura me- 
dialis saknas, och incisura lateralis är oftast temligen grund. 
— Det för öfrigt korta och breda sternum företer å sin facies 
interna, genom en transversel, bakåt konvex ås, en väl af- 
oränsad pars xiphoidalis, och proc. precostalis är proportionelt 
kort och i sin spets saknande proc. costales. 
Åfven här finna vi betingelser för ganska vidlyftiga ex- 
kursioner i sterno-coracoidalleden. Suleus coracoidalis är nem- 
ligen jemförelsevis ganska grund, dock icke af sådan bredd, 
som vi iakttaga hos Pici, och den deremot svarande crista 
articularis äfvenså af föga höjd. Coracoidalfårans största djup 
ligger ungefär i dess midtplan, så äfven med cristans högsta 
resning. 
Den enda familj, som inom denna Cohors tillhör den skan- 
dinaviska faunan, är 
