BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND. 17. AFD. IV. N:0 5. 65 
Cohors II. (Hemeroharpages.) (Tafl. III fig. 6 och IV.) 
Denna flocks representanter äro med afseende på sin 
struktur väl afgränsade från föregående cohorts familjer och 
äfven från alla öfriga grupper inom fogelsystemet. De ega 
uti sin allmänna anläggning mycket, som binder dem samman 
till ett sjelfständigt och afrundadt helt, om vi ock på samma 
gång äro i tillfälle att iakttaga ganska stora differenser en del 
slägten emellan, hvilka gifva oss en osökt anledning att upp- 
dela Hemeroharpages i vissa bestämda grupper — deck icke 
till alla delar jemförliga med de familjer, hvaruti flocken 
hittills blifvit indelad. 
Secapula är kraftigt bygd, spetsigt utdragen och med 
oftast skarpt framträdande muskulära ursprungs- och inser- 
tionsfacetter. 
Os coracoideum är starkt utveckladt, mer eller mindre 
bredt och kort samt med tydlig linea intermuscularis externa. 
Angulus coraco-scapularis utgör omkring 70 grader. 
Clavieula, som städse står i ledande förbindelse med acro- 
coracoideum och sålunda med sin utbredda extremitas cora- 
coidalis omfattar dettas nedre, mediala rand, är af en ovanligt 
kraftig struktur och bildar en för fertalet af denna flocks 
familjer karakteristiskt skarp kurva. Processus episternalis 
saknas aldrig fullständigt (utom möjligen hos Falconing) och 
vetter uppåt mot spina sterni externa. 
Sterni margines laterales löpa nära nog aldrig fullkomligt 
parallelt med hvarandra, utan divergera eller (någon gång) 
konvergera bakåt. Den distala delen är på hvardera sidan 
om den starka, proportionelt mer eller mindre höga (eller 
låga) cristan, — hvilken för öfrigt i flertalet fall eger en tem- 
ligen starkt konvex margo longitudinalis —, antingen full- 
ständigt hel eller ock försedd med en fenestra; endast hos 
ett slägte (Pandion) är en incisura konstant. Spina sterni 
externa finnes, men är hos olika slägten underkastad rätt 
många vexlingar såväl med afseende på form som riktning. 
Äfven en spina sterni interna gifves 1 några fall. 
De ledande ytorna i articulatio sterno-coracoidea förete 
äfven här i sin mediala del en S-formig krökning, men denna 
sträcker sig, med få undantag, mera i de regepektive benens 
transversela än sagittala plan. 
D 
