74 EMIL HOLMGREN, DE SKANDINAVISKA FOGLARNES OSTEOLOGI. 
från hvarandra; och särskildt inom den förra af dessa båda 
hufvudgrupper — inom Nyctharpages — spåra vi en i ögonen 
fallande genomgående likformighet i strukturer och propor- 
tioner af bröstben och skuldergördel. Inom Hemeroharpages 
åter, der vi möta representanter, hvilka i ej oväsentlig mån 
föra ett sinsemellan mera vexlande lefnadssätt, spåra vi också 
en deraf resulterande större variabilitet i former och propor- 
tioner, ehuruväl vi ingalunda kunna undgå att finna äfven för 
dagroffoglarna genomgående karakterer. Dessa senare foglar 
tyckas emellertid kunna, med undantag af endast ett slägte, 
inrangeras under trenne från hvarandra ganska distinkt af- 
gränsade typer, nemligen — såsom vi skulle kunna kalla 
dem — hökgruppen, falkgruppen och vråkgruppen. Visser- 
ligen finna vi några former, hvilka antingen skulle kunna 
i viss mån sägas utgöra öfvergångsformer mellan tvenne af 
dessa typer, såsom t. ex. Circus, eller också framträda mera 
sjelfständigt genom några smärre detaljskiljaktigheter, såsom 
möjligen Pernis, med de till detta slägte närmast anslutna 
slägtena Milvus och Haliaötus samt familjen Aquiline, men 
alla dessa synas dock oförtydbart med afseende på sin all- 
männa anläggning ega en närmare frändskap till den typ, 
som är uttalad hos Buteo eller Archibuteo —-- hos vråkarna. 
Pandion står dock utan gensägelse mer än någon annan till 
denna flock hörande form så sjelfständig och isolerad, att 
den näppeligen skulle kunna anses ega betingelser för att 
räknas såsom en representant för någondera af ofvan angifna 
typer. 
Hos Nyctharpages hafva vi iakttagit en åtminstone i sin 
distala del synnerligen svagt utvecklad clavicula, och ännu 
hos de fullbildade individerna af de smärre ugglearterna qvar- 
står denna claviculardel endast såsom ett fibröst stråk, under 
det att den främre delen blifvit ossifierad. I samband här- 
med finna vi ej heller någon del af den äfven som membranös 
bildning endast föga utbredda och utvecklade episternal- 
apparaten hafva öfvergått i ossöst tillstånd. — Inom Hemero- 
harpages iakttaga vi en processus episternalis furcule, hvilken 
varierar något till sin utsträckning, men aldrig når någon 
vidare stor utveckling. Den är dessutom riktad mot den 
genom clavicelns starka krökning oftast föga aflägsnade spina 
sterni externa. Denna senare bildning, hvilken knappast sak- 
nas hos någon enda roffogel (åtminstone bland Hemerohar- 
