90 EMIL HOLMGREN, DE SKANDINAVISKA FOGLARNES OSTEOLOGI. 
Väl står familjen Ralline i det SUNDEVALLSKA systemet 
såsom en terminerande familj för Grallatores, men den afslutar 
deri nämda ordning och har sålunda blifvit stäld närmast 
Natatores. Med afseende på byggnaden af bröstben och skul- 
dergördel finnes emellertid knappast ett enda moment, som 
skulle kunna häntyda på någon frändskap med simfoglarne, 
hvilka senare — om de också förete från hvarandra mycket 
divergerande typer — dock nästan alla tydligt nog markera 
sig genom sin struktur från öfriga fogelordningar. Deremot 
torde vi icke sakna hvarje anledning att anställa jemförelser 
mellan Ralline och ordningen Rasores. 
Genom en slik konvertering af SUNDEVALLS vadaresystem, 
nemligen genom att låta Ralline inleda Grallatores, skulle, 
utom denna öfvergång mellan höns- och vadarefoglar, också 
vinnas ett annat önskemål, nemligen en något så när tänkbar 
förmedling mellan vadare och simfoglar, derigenom att den 
cohort, som nu inleder Grallatores, komme att afsluta samma 
ordning och genom sin ganska i ögonen fallande öfverens- 
stämmelse i struktur — åtminstone af bröstben och skulder- 
gördel — med Phoenicopterus, och dermed äfven med Lamel- 
lirostres, — skulle bilda med detta nyssnämda slägte en öfver- 
gång till Natatores.! Fråga är väl dessutom, huruvida verk- 
ligen Herodii och Pelargi genom sin struktur skulle kunna 
sägas utgöra det allmänna uttrycket för vadaretypen, — genom 
hvilket enda förhållande dessa båda cohorter vore rättfärdigade 
till sin plats såsom inledande grupper, då de förvisso 1 intet 
afseende kunna till sin byggnad (och troligen ej heller i något 
annat hänseende) betraktas såsom förmedlande former mellan 
höns- och vadarefoglar. Sant är visserligen, att vi inom Gral- 
latores finna rätt många heterogena former och att det så- 
lunda ej ter sig så lätt att finna den struktur, som skulle 
kunna sägas vara mest genomgående; men månne vi dock 
icke ha att söka denna typform hellre t. ex. bland Limicolz, 
än bland de nyssnämda cohorterna”? 
Scapula är temligen kraftig, med föga framåtböjdt acro- 
mialutskott, hvilket står i förbindelse med processus procora- 
coideus och extremitas coracoidalis clavicule. 
! Att vi emellertid icke endast uti Flamingo ha att söka en förmed- 
lande länk mellan simfoglar och vadare. derom vittna de talrika öfverens- 
stämmelser i struktur, som förefinnas mellan Longipennes och särskildt 
vissa af Cursores. 
