BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 17. AED. IV. N:0 5. 103 
som vi iakttaga en något bättre utvecklad spina externa. Der 
spina interna finnes, visar den sig tydligt sammansatt af tuber- 
cula lab. int., hvilka bildningar qvarstå äfven hos de större 
formerna, ehuru hos dessa mera åtskilda från hvarandra. Så- 
som vi af ofvanstående måttförhållanden kunna se, är cristan 
temligen hög hos de mindre representanterna, men aftager i 
ej oväsentlig mån i höjd hos de större. Processus precostales 
äro jemförelsevis långt utdragna och riktade framåt och utåt. 
I den mediala delen af articulatio sterno-coracordea förete 
de mot hvarandra svarande ytorna någon S-formig böjning; 
i den laterala är crista articularis temligen djupt infalsad i 
sulcus coracoidalis. 
Den raka, nästan jemnsmwala och svaga clavicula, de spens- 
liga scapulx, det med ovanligt djupa incisurer, hvilka tem- 
ligen påtagligt synas svara mot hönsfoglarnes mediala incisurer, 
och jemförelsevis långa processus precostales försedda sternum 
torde hos dessa, 1 mångt och mycket för öfrigt så sällsamma 
foglar erinra mer om Rasores, än några andra här iakttagna 
strukturer om Natatores. 
Sammanfattning. 
Vid en allmän öfverblick öfver vadarnes ordning, sådan 
den af SUNDEVALL blifvit framstäld, finner man lätt den i all- 
mänhet så lyckligt funna successiva grupperingen sins emellan 
af hithörande, i flerfaldiga hänseenden dock ganska heterogena 
familjer och slägten. Endast i någon mindre punkt tyckes 
studiet af de inre strukturförhållandena af dessa foglar fordra 
en annan anordning. Så t. ex. med simsnäpporna, Lobipes 
och Phalaropus, hvilka af flera författare ansetts böra stå i 
oranskapet af Totanus och Tringa, hvilken åsigts riktighet 
den inre anatomiska byggnaden i nästan alla hänseenden 
tyckes bestyrka. Att med tillhjelp endast af de skelettdelar, 
vi studerat, bilda oss ett omdöme om den plats de egendom- 
liga slägtena Telmatias, Odura och särskildt Scolopax böra 
intaga, låter sig naturligtvis icke'göra. Dock synes det oss 
oegentligt att genom dessa senare slägtens inskjutande skilja 
åt de hvarandra så påtagligt närstående Totanus och Tringa 
å ena sidan och Lobipes och Phalaropus å den andra. Vidara 
