BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 17. AFD. IV. N:o 6. 27 
Den största bredden hos hornringarne i tentaklerna hos 
dessa exemplar var ungefär 5 mm. Hos det PossrELrrt'ska exem- 
plaret var samma mått 7 mm. 
Den största 9 i Riksmusei ego är från Norge och mäter 
270 mm. 
Loligo Forbesi uppträder egentligen på senhösten och för- 
vintern vid Bohusläns kust enligt muntliga uppgifter, som jag 
upphemtat på ort och ställe. Härmed öfverensstämmer, att 
på åtskilliga etiketter i Riksmusei samlingar står angifvet om 
denna art: »Fångad tillsammans med skarpsill», »Fångad till- 
sammans med Clupea sprattus». Strömstads museums exem- 
plar äro fångade i November i sillvad och konservator HANS- 
SON meddelar 1 bref, att »arten erhålles bland vadsill under 
November—December månader i Strömstadstrakten». LOovEN 
skrifver i »Malakologiska notiser» för »Loligo vulgaris», som 
innefattar denna art, ty Loligo Forbesis var då ej uppställd; 
»Ad Bohusiam presertim hieme» och MALM äfven för »Loligo 
vulgaris»: »fångas om vintern ofta vid våra kuster». Göteborgs 
Museum har äfven åtskilliga exemplar från perioden Oktober— 
December. 
10. Loligo media (LINNÉ). 
Fenorna smalare än hos föregående och sammansmälta ej 
baktill, utan spetsen af bakkroppen utskjuter fri mellan dem. 
Fenornas största bredd betydligt framom midten, hvarför de 
gifva en hjärtformig totalbild. 3:dje armen föga längre än 
den 4:de. Munhudens flikar bära ej sugskålar. Karakteristiskt 
för denna art är äfven att hanen på den hectocotyliserade 
4:de venstra armen endast bär små sugskålar, men på den 4:de 
högra stora sådana. Denna art är mycket mindre än de båda 
föregående, på sin höjd 130 mm. 
Äfven af denna art förekommer två former, nämligen en 
långfenad = Loligo subulata LAMARCK (= Loligo media LINNg SIS) 
och en kortfenad = Loligo Marmore VERANY. DÖRBIGNY ut- 
talar sig för, att den förra skulle vara & och den senare GQ 
af samma art. Detta tillbakavisas bestämdt af STEENSTRUP i 
hans epokgörande afhandling om »Hectocotyldannelsen», i det 
han däremot förklarar de båda formerna vara beroende af 
ålder, ty till olika arter kunna de ej föras då öfvergångs- 
former finnas, som bilda en fullständig serie. En del senare 
auktorer söka emellertid att skilja dessa båda former som arter. 
