﻿BIHAKG 
  TILL 
  K. 
  SV. 
  VET.-AKAD. 
  HANDL. 
  BAND. 
  6. 
  N:0 
  1. 
  13 
  

  

  De 
  bladiga 
  lefvermossornas 
  blommor 
  äro, 
  såsom 
  nämnts, 
  

   af 
  tre 
  slag: 
  lianblommor, 
  honblommor 
  och 
  samkönade 
  eller 
  

   tvåkönade 
  blommor. 
  Af 
  dessa 
  vilja 
  vi 
  nu 
  först 
  behandla 
  hon- 
  

   blommorna, 
  enär 
  de 
  så 
  väl 
  till 
  sitt 
  ixtseende 
  som 
  läge 
  äro 
  af 
  

   större 
  vigt 
  för 
  i 
  fråga 
  varande 
  mossors 
  bestämning 
  och 
  känne- 
  

   dom 
  än 
  de 
  båda 
  öfriga. 
  

  

  A. 
  Honblomman 
  (flos 
  femineus) 
  \ 
  

  

  Honblomman 
  anlägges 
  i 
  spetsen 
  af 
  en 
  hufvud- 
  eller 
  bi- 
  

   axel, 
  hvarvid 
  toppcellen 
  alltid 
  deltager 
  i 
  pistillidiernas 
  bild- 
  

   ning 
  (Leitgeb, 
  1. 
  c. 
  pag. 
  40). 
  På 
  grund 
  häraf 
  varder 
  axelns 
  

   oafbrutna 
  utveckling 
  hämmad, 
  men 
  den 
  förlänges 
  ofta 
  på 
  

   sidan 
  genom 
  nyskott, 
  som 
  sednare 
  uppspira 
  strax 
  ned 
  om 
  

   blommans 
  bas, 
  hvarföre 
  denna 
  i 
  sådant 
  fall 
  synes 
  sitta 
  mer 
  

   eller 
  mindre 
  på 
  sidan 
  om 
  axeln, 
  ej 
  i 
  dess 
  spets. 
  Mera 
  härom 
  

   längre 
  fram. 
  

  

  I 
  sitt 
  yngre 
  tillstånd 
  utgöres 
  honblomman, 
  såsom 
  förut 
  

   nämnts, 
  af 
  ett 
  eller 
  flera 
  pistillidier, 
  ofullständigt 
  omslutna 
  

   af 
  mer 
  eller 
  mindre 
  outvecklade 
  blad, 
  de 
  s. 
  k. 
  skärmbladen 
  

   eller 
  skärmarne, 
  hvilka 
  först 
  sednare 
  nå 
  sin 
  fulla 
  utbildning. 
  

   Snart 
  nog 
  och 
  någon 
  tid 
  före 
  befruktningen 
  uppstår 
  dock 
  

   inom 
  skärmbladen 
  hos 
  de 
  flesta 
  mossor 
  det 
  s. 
  k. 
  fruktsvepet, 
  

   väsentligen 
  afsedt 
  för 
  det 
  sig 
  utvecklande 
  fruktämnets 
  skydd. 
  

   Vi 
  vilja 
  nu 
  behandla 
  dessa 
  delar 
  särskildt. 
  

  

  1. 
  Pistillidiet 
  2). 
  

  

  a) 
  före 
  och 
  under 
  hef^mktningen. 
  

   Pistillidierna 
  äro 
  vanligen 
  flera 
  till 
  antalet, 
  sällan 
  blott 
  

   ett. 
  Äro 
  de 
  flera, 
  uppstå 
  de 
  successivt 
  från 
  axelns 
  spets, 
  i 
  

   det 
  vissa 
  af 
  dennes 
  celler 
  en 
  efter 
  annan 
  utväxa 
  till 
  papiller, 
  

   som 
  medelst 
  en 
  tvärvägg 
  afskiljas 
  från 
  modercellen. 
  Genom 
  

   fortsatt 
  celldelning 
  framträder 
  slutligen 
  det 
  utvecklade 
  pi- 
  

   stillidiet 
  såsom 
  ett 
  aflångt-cylindriskt, 
  nästan 
  jämntj 
  o 
  ckt 
  organ, 
  

   hvars 
  nedre 
  föga 
  vidgade 
  del 
  bildar 
  pistillidiets 
  huh, 
  medan 
  

  

  1) 
  Lindbergs 
  perlcli(e.t\um 
  afser 
  en 
  s. 
  k. 
  honblomställning 
  eller 
  pistilli- 
  

   dierna 
  tillsammans 
  med 
  omgifvande 
  skärmar 
  — 
  ■ 
  uttrycket 
  är 
  dock 
  mindre 
  

   lämpligt. 
  

  

  2) 
  Vi 
  anse 
  att 
  termen 
  pistillidium, 
  som 
  förut 
  användts 
  af 
  Lindberg, 
  bör, 
  

   såsom 
  klarare, 
  föredragas 
  det 
  besynnerliga 
  arcliegomutn. 
  

  

  