﻿14 
  EKSTRAND, 
  BL0M5I0RNA 
  HOS 
  SKAND. 
  BLADIGA 
  LEFVERMOSSOR. 
  

  

  deu 
  öfre 
  bildar 
  den 
  s. 
  k. 
  halsen. 
  Endast 
  hos 
  FruUanice 
  är 
  

   skilnaden 
  mellan 
  bnk 
  och 
  hals 
  mera 
  tydlig, 
  hvarjärate 
  den 
  

   sednare 
  är 
  mycket 
  lång, 
  hvarföre 
  deras 
  pistillidium 
  mycket 
  

   erinrar 
  om 
  löfmossornas 
  honorgan. 
  Halsdelen, 
  som 
  består 
  

   af 
  5 
  yttre 
  cellrader, 
  omsluter 
  i 
  början 
  en 
  inre 
  cellrad, 
  som 
  

   slutligen 
  genom 
  cellväggarnes 
  iipplösning 
  omdanas 
  till 
  en 
  

   smal 
  o-åno- 
  eller 
  kanal, 
  hvilken 
  leder 
  ned 
  till 
  Imhhålan, 
  i 
  

   hvilken 
  in 
  emot 
  befruktningen 
  utvecklas 
  först 
  en 
  s. 
  k. 
  central- 
  

   cell 
  samt 
  utur 
  denna 
  genom 
  delning 
  en 
  liten 
  rundad 
  cell, 
  den 
  

   s. 
  k. 
  äggcellen 
  eller 
  embr2/07ialcellen, 
  (Utförligare 
  om 
  pistillidiets 
  

   uppkomst 
  och 
  utveckling 
  hos 
  Leitg. 
  1. 
  c. 
  pag. 
  44 
  fF. 
  samt 
  

   Janczewski, 
  Bot. 
  Zeit. 
  1872, 
  N:o 
  21, 
  22).*) 
  Är 
  pistillidiet 
  

   moget, 
  öppnas 
  det 
  i 
  toppen 
  i 
  flera 
  små 
  flikar, 
  hvarefter 
  an- 
  

   therozoide?' 
  nedtränga 
  genom 
  halskanalen 
  och 
  befrukta 
  denna 
  

   äggcell. 
  Ingen 
  har 
  hos 
  lefvermossorna 
  iakttagit 
  förloppet 
  

   härvid, 
  men 
  Hofmeister 
  har 
  funnit 
  flera 
  antherozoider 
  liggande 
  

   på 
  pistillidiets 
  flikiga 
  topp 
  (1. 
  c. 
  pag. 
  38). 
  Troligen 
  försiggår 
  

   befruktningen 
  här 
  på 
  samma 
  sätt, 
  som 
  det 
  hos 
  löfmossorna 
  

   iakttagits 
  (Se 
  H. 
  W. 
  Arnell, 
  Bot. 
  .Not. 
  1875, 
  N:o 
  2). 
  

  

  Pistillidiernas 
  antal 
  kan 
  vara 
  högst 
  olika 
  hos 
  olika 
  mossor, 
  

   ja, 
  vexlar 
  ofta 
  icke 
  så 
  litet 
  hos 
  samma 
  art. 
  Högst 
  sällan 
  ut- 
  

   göres 
  honblomman 
  af 
  blott 
  ett 
  pistillidium, 
  nämligen 
  hos 
  

   arterna 
  af 
  slägtet 
  Lejevnea. 
  Hos 
  Fimllanice 
  finnas 
  vanligen 
  2, 
  

   stundom 
  1 
  till 
  3. 
  Vanligen 
  vexlar 
  antalet 
  pistillidier 
  hos 
  

   olika 
  mossor 
  mellan 
  5 
  och 
  7 
  eller 
  8 
  och 
  10, 
  medan 
  det 
  hos 
  

   andra 
  är 
  vida 
  större. 
  Hos 
  Plagiochila 
  och 
  Odontoschisma 
  t. 
  

   ex. 
  varierar 
  det 
  mellan 
  10 
  och 
  20, 
  hos 
  Jungermania 
  alhicans, 
  

   taxifolia 
  och 
  saxicola 
  mellan 
  20 
  — 
  30, 
  hos 
  flera 
  MartinellicB 
  gå 
  

   de 
  ofta 
  ut 
  öfver 
  30 
  (hos 
  M. 
  nemorosa 
  ha 
  vi 
  en 
  gång 
  funnit 
  

   40). 
  ja, 
  hos 
  Lopliocolea 
  hidentata 
  skall 
  Gottsche 
  till 
  och 
  med 
  

   ha 
  fiTnnit 
  ända 
  till 
  100 
  pist. 
  i 
  en 
  enda 
  honblomma 
  (1. 
  c. 
  pag. 
  

   343). 
  Huru 
  antalet 
  pistillidier 
  kan 
  vexla 
  hos 
  samma 
  art, 
  fram- 
  

   går 
  redan 
  af 
  det 
  nyss 
  sagda, 
  men 
  såsom 
  ännu 
  mera 
  belysande 
  

   i 
  detta 
  hänseende 
  må 
  nämnas, 
  att 
  vi 
  hos 
  Nardia 
  emarginata 
  

   räknat 
  13 
  — 
  28, 
  hos 
  Jung. 
  ta.rifolia, 
  som 
  vanligen 
  har 
  något 
  

   öfver 
  20, 
  ha 
  vi 
  en 
  gång 
  funnit 
  35, 
  hos 
  Jung. 
  bicrenata, 
  som 
  

   oftast 
  eger 
  6 
  — 
  8, 
  kan 
  antalet 
  stundom 
  gå 
  ända 
  till 
  18, 
  och 
  

  

  ' 
  För 
  kuriositetens 
  sknll 
  må 
  här 
  anföras 
  Hiibeners 
  uppfattning 
  af 
  pistilli- 
  

   diet. 
  "Jeder 
  dieser 
  Stempel 
  ist 
  von 
  einem 
  diinnhäutigen 
  Schlauch 
  eng 
  um- 
  

   schlossen, 
  in 
  welchem 
  er 
  selbst 
  frev 
  steht. 
  und 
  nur 
  an 
  der 
  Spitze 
  mit 
  dem 
  

   GriflEel 
  verwachsen 
  isf 
  ' 
  I 
  (Hiib. 
  1. 
  c. 
  pag. 
  IV). 
  

  

  