﻿16 
  EKSTRAND, 
  BLOMMORNA 
  ECS 
  SKAND. 
  BLADIGA 
  ].EFVERMOSSOR. 
  

  

  hvari 
  sporogoniet 
  sålunda 
  blifver 
  fästadt, 
  utan 
  att 
  dock 
  vara 
  

   dermecl 
  sammanväxt. 
  Sporogoniet 
  lefver 
  sålunda 
  på 
  visst 
  sätt 
  

   ett 
  sjelfstiindigt 
  lif 
  det 
  är 
  en 
  slags 
  fruktplanta, 
  som 
  växer 
  

   nedåt 
  i 
  axelns 
  inre, 
  ocli 
  på 
  könlös 
  väg 
  franibriDgar 
  sporer 
  — 
  

   hvilket 
  gifvit 
  Saclis 
  anlednins; 
  att 
  tilldela 
  lefvermossorna 
  ett 
  

   slags 
  generationsvexling 
  . 
  (Jfr 
  Saclis, 
  Lelirb. 
  der 
  Bot. 
  III 
  Aufl. 
  

   I, 
  303; 
  Luersen, 
  Grundz. 
  d. 
  Bot. 
  2 
  Aufl. 
  pag. 
  248). 
  

  

  Samtidigt 
  med 
  sporogoniets 
  utveckling 
  förstoras 
  äfveu 
  

   pistillidiets 
  cellulära 
  omhölje, 
  i 
  det 
  en 
  liflig 
  cellförökniug 
  på- 
  

   går 
  så 
  väl 
  i 
  dettas 
  nedre 
  del 
  som 
  i 
  axelns 
  närgränsande 
  A^äf- 
  

   nad, 
  hvars 
  öfre 
  delar 
  växa 
  upp 
  åt 
  ocli 
  ansluta 
  sig 
  till 
  pistil- 
  

   lidiet. 
  Härigenom 
  erhåller 
  detta 
  organs 
  omliölje 
  en 
  helt 
  

   annan, 
  vanligen 
  omvändt 
  kolflik, 
  stundom 
  mer 
  eller 
  mindre 
  

   rundad 
  form 
  och 
  benämnes 
  nu 
  med 
  ett 
  nytt 
  namn: 
  mössa 
  

   (calyptra). 
  Denna 
  mössas 
  öfre 
  del 
  eller 
  holfven 
  barer 
  på 
  sin 
  

   spets 
  pistillidiets 
  nu 
  vissnade 
  hals, 
  hvarjämte 
  hennes 
  nedre 
  

   del, 
  som 
  bildats 
  ur 
  den 
  s. 
  k. 
  "torus 
  pistilloruni^ 
  (thalamos: 
  

   Lindb.), 
  oftast 
  är 
  beklädd 
  med 
  tori 
  obefruktade 
  pistillidier, 
  

   hvilka 
  vid 
  axelväfnadens 
  höjning 
  tvungits 
  att 
  skjuta 
  upp 
  öfver 
  

   sin 
  ursprungliga 
  nivå. 
  Ja, 
  hos 
  några 
  få 
  lefvermossor, 
  såsom 
  

   hos 
  Cesice, 
  Änthelice 
  och 
  framför 
  allt 
  hos 
  Tricliocolea 
  är 
  mössan 
  

   äfven 
  upptill 
  beklädd 
  med 
  dylika 
  pistillidier, 
  hvaraf 
  framgår, 
  

   att 
  hon 
  hos 
  dessa 
  mossor 
  i 
  väsentlig 
  mån 
  utbildats 
  ur 
  axel- 
  

   väfnaden. 
  (Jfr 
  Gottsche, 
  i 
  texten 
  till 
  G. 
  & 
  E. 
  Hep. 
  dec. 
  

   28, 
  n:o 
  272 
  samt 
  Lindb. 
  Ofvers. 
  finsk, 
  vetensk. 
  soc. 
  förh. 
  

   XIV). 
  

  

  På 
  grund 
  af 
  denna 
  olikhet 
  i 
  mössans 
  bildningssätt 
  har 
  

   sist 
  nämnda 
  forskare 
  indelat 
  lefvermossorna 
  i 
  två 
  hufvudgrup- 
  

   per: 
  Gynomitriece 
  och 
  ThalamomitriecB. 
  Hos 
  de 
  förra 
  skulle 
  

   mössan 
  bildas 
  uteslutande 
  ur 
  pistillidiet, 
  hos 
  de 
  sednare 
  före- 
  

   trädesvis 
  ur 
  axelspetsens 
  cellväf 
  (Se 
  Lindb. 
  1. 
  c). 
  

  

  Denna 
  indelning 
  är 
  emellertid 
  omöjlig 
  att 
  genomföra, 
  

   emedan 
  åtminstone 
  mössans 
  nedersta 
  del 
  hos 
  de 
  flesta, 
  om 
  

   icke 
  alla, 
  lefvermossor 
  uppstår 
  genom 
  cellbildning 
  från 
  axel- 
  

   väfnaden. 
  A 
  andra, 
  sidan 
  finnas 
  icke 
  så 
  få 
  s. 
  k. 
  Gpi07nitriece, 
  

   hos 
  hvilka 
  hela 
  den 
  nedre, 
  smalare 
  delen 
  af 
  mössan 
  har 
  upp- 
  

   kommit 
  ur 
  thalamos, 
  hvilket 
  man 
  lätt 
  finner 
  deraf, 
  att 
  pistil- 
  

   lidierna 
  hos 
  dem 
  sitta 
  fastade 
  ända 
  upp 
  mot 
  kolfvens 
  bas. 
  

   Exempel 
  härpå 
  lemua 
  flera 
  Nardioe 
  och 
  Jungermanice, 
  Lepi- 
  

   dozioi 
  och 
  Chiloscijplms. 
  Derjämte 
  blefve 
  indelningen 
  rent 
  af 
  

  

  