﻿BIHAKG 
  TILL 
  K. 
  SV. 
  VET.-AKåD. 
  HANDL. 
  BAND 
  6. 
  N:0 
  1. 
  23 
  

  

  svårigheten 
  att 
  alltid 
  finna 
  fullt 
  exakta 
  uttryck 
  för 
  mindre 
  

   skarpt 
  begränsade 
  former, 
  men 
  ock 
  i 
  ej 
  ringa 
  grad 
  beror 
  

   derpå, 
  att 
  man 
  åtnöjt 
  sig 
  med 
  sväfvande 
  uttryck, 
  äfven 
  der 
  

   naturen 
  sjelf 
  uppträder 
  skarpt 
  ocb 
  bestämdt. 
  

  

  Betraktar 
  man 
  nu 
  svepet 
  i 
  tvärsnitt, 
  visar 
  det 
  sig 
  antingen 
  

   Ijlattadt, 
  såsom 
  bos 
  Martinellia' 
  ^) 
  eller 
  hoptryckt 
  (Frullanice) 
  

   eller 
  trindt 
  (Blepharozia). 
  Stundom 
  är 
  det 
  kantigt 
  med 
  vidare 
  

   dälder 
  mellan 
  åsarne 
  (Jung. 
  crenulata) 
  eWer 
  prismatiskt 
  (Loplio- 
  

   colece). 
  ofta 
  veckadt 
  med 
  vanligen 
  smala, 
  lägre 
  eller 
  djupare 
  

   fåror 
  och 
  då 
  antingen 
  trubbigt 
  veckadt 
  (Jung. 
  albicans) 
  eller 
  

   skarpt 
  veckadt 
  (Chandonantlius). 
  Sällan 
  gå 
  vecken 
  ända 
  ned 
  till 
  

   basen 
  såsom 
  hos 
  sist 
  nämnda 
  mossa, 
  stundom 
  till 
  eller 
  något 
  

   ned 
  om 
  midten 
  (Jung. 
  ovata), 
  ofta 
  nå 
  de 
  blott 
  något 
  ned 
  om 
  

   spetsen 
  (Jung. 
  ventricosa). 
  Vanligen 
  äro 
  vecken 
  olika 
  långa, 
  

   så 
  att 
  somliga 
  gå 
  längre 
  ned 
  än 
  andra. 
  Veckens 
  antal 
  är 
  

   hos 
  olika 
  mossor 
  olika. 
  Oftast 
  vexlar 
  det 
  mellan 
  4 
  och 
  6, 
  

   stundom 
  gå 
  de 
  ända 
  till 
  9 
  å 
  10 
  (Jung. 
  albicans). 
  Ganska 
  

   sällan 
  är 
  svepet 
  fullkomligt 
  slätt 
  (Jung. 
  injiata). 
  

  

  Med 
  hänsyn 
  till 
  formen 
  i 
  sin 
  helhet 
  visar 
  svepet 
  äfven- 
  

   ledes 
  stor 
  omvexling. 
  Mindre 
  ofta 
  är 
  det 
  nästan 
  jämnsmaJt, 
  

   såsom 
  hos 
  Cepjhalozia 
  curvifolia, 
  vanligen 
  är 
  dess 
  bredd 
  

   olika 
  på 
  olika 
  höjd. 
  Hos 
  en 
  stor 
  mängd 
  lefvermossor 
  är 
  det 
  

   bredast 
  omkring 
  midten, 
  då 
  det 
  antingen 
  visar 
  sig 
  ovalt 
  (Jung. 
  

   incisa) 
  eller 
  aflångt 
  (Jung. 
  porphyroleuca) 
  eller 
  spolformigt 
  

   (Odontoschisma). 
  Ej 
  sällan 
  är 
  det 
  bredast 
  mot 
  spetsen, 
  då 
  det 
  

   antingen 
  kan 
  vara 
  omv. 
  äggrundt 
  (Jung. 
  crenulata) 
  eller 
  klubb- 
  

   likt 
  (Jung. 
  riparia) 
  eller, 
  då 
  spetsen 
  är 
  liksom 
  tvärt 
  afhuggen, 
  

   spadlikt 
  (Radulce). 
  Sällan 
  är 
  svepet 
  bredast 
  vid 
  basen 
  (NardioB). 
  

   Hos 
  några 
  lefvermossor 
  visar 
  spjetsen 
  en 
  egendomlig 
  form, 
  i 
  

   det 
  att 
  svepet 
  upptill 
  tvärt 
  och 
  nästan 
  rätvinkligt 
  samman- 
  

   drages 
  till 
  en 
  mycket 
  smal 
  och 
  stundom 
  ytterst 
  kort 
  rörlik 
  

   mynning., 
  bestående 
  af 
  jämförelsevis 
  få 
  cellrader. 
  Sådana 
  

   mossor 
  äro 
  Fi^ullanice, 
  LejeunecB, 
  Jung. 
  lanceolata 
  och 
  MuUeri 
  

   samt 
  J. 
  crenulata 
  och 
  dess 
  samslägtingar. 
  Svepets 
  mynning 
  

   kan 
  antingen 
  vara 
  vidöpipen 
  (Lophocolece) 
  eller 
  trång 
  och 
  lik- 
  

   som 
  hopsnörpt 
  (Lepidozice), 
  stundom 
  är 
  den 
  nedböjd 
  (Marti- 
  

   nellice). 
  Mynningbrädden 
  uppträder 
  under 
  högst 
  vexlande 
  

   former. 
  Mera 
  sällan 
  är 
  den 
  jämn, 
  utan 
  några 
  slags 
  inskär- 
  

  

  *) 
  För 
  att 
  undvika 
  upprepningen 
  af 
  "såsom 
  hos" 
  ha 
  vi 
  satt 
  följande 
  ex. 
  

   inom 
  parenthes. 
  Dessa 
  ex. 
  äro 
  således 
  ej 
  att 
  betrakta 
  såsom 
  de 
  enda 
  mossor, 
  

   hvilka 
  ega 
  uppgifne 
  svepeform. 
  

  

  