﻿BIHANG 
  TILL 
  K, 
  SV. 
  VET.-AKAD. 
  HANDL. 
  BAND. 
  6. 
  N:0 
  1. 
  33 
  

  

  förut 
  vända 
  spets. 
  Här 
  lia 
  vi 
  således 
  framför 
  oss 
  e;i 
  frukt- 
  

   säck, 
  ännu 
  kraftigare 
  utvecklad 
  än 
  lios 
  förut 
  omnämnda 
  slägten, 
  

   och 
  derjämte, 
  eget 
  nog, 
  riktad 
  nedåt 
  i 
  jorden. 
  För 
  att 
  förstå 
  

   detta, 
  vilja 
  vi 
  följa 
  utvecklingen 
  hos 
  yngre 
  blomgrenar. 
  Mycket 
  

   unga 
  sådana 
  äro 
  helt 
  små, 
  med 
  spetsen 
  böjda 
  upp 
  åt 
  (mot 
  

   stjelkens 
  öfre 
  sida) 
  samt 
  der 
  beklädda 
  med 
  små 
  blad, 
  inom 
  

   hvilka 
  pistillidierna 
  sitta 
  fastade. 
  Hos 
  något 
  äldre 
  grenar 
  

   finna 
  vi 
  en 
  stark 
  svulst 
  på 
  grenens 
  undre, 
  mot 
  åskådaren 
  vända 
  

   sida. 
  Gör 
  man 
  ett 
  längdsnitt 
  af 
  en 
  dylik 
  gren, 
  finner 
  man 
  

   lätt, 
  att 
  svulsten 
  är 
  axelspetsen 
  eller 
  torus 
  pistillorura 
  jämte 
  

   närgränsande 
  delar 
  af 
  grenen, 
  som 
  sålunda 
  växa 
  ned 
  åt 
  i 
  

   motsatt 
  riktning 
  mot 
  skärmarna, 
  hvarvid 
  pistillidierna 
  också 
  

   sänkas 
  nedåt 
  och 
  ha 
  sin 
  plats 
  i 
  den 
  urhålkade 
  svulstens 
  botten. 
  

   Under 
  detta 
  grenens 
  nedväxande 
  bibehålla 
  pistillidierna, 
  ej 
  

   mindre 
  de 
  obefruktade 
  än 
  det 
  befruktade, 
  sin 
  plats 
  till 
  en 
  tid 
  

   efter 
  befruktningen, 
  enär 
  snitt 
  af 
  grenar 
  vid 
  detta 
  stadium 
  

   visa 
  ett 
  yngre 
  sporogonium 
  och 
  obefruktade 
  pistillidier 
  på 
  

   samma 
  nivå. 
  Undersöker 
  man 
  deremot 
  fullt 
  utvecklade 
  hon- 
  

   grenar 
  eller 
  fruktsäckar, 
  finner 
  man, 
  att 
  de 
  obefruktade 
  pi- 
  

   stillidiernas 
  plats 
  är 
  en 
  helt 
  annan 
  i 
  förhållande 
  till 
  sporogoniet. 
  

   Medan 
  nämligen 
  detta 
  med 
  sin 
  fot 
  nedträngt 
  i 
  säckens 
  nedre 
  

   ända, 
  sitta 
  de 
  obefruktade 
  pistillidierna 
  långt 
  der 
  ofvan 
  vid 
  

   det 
  ställe, 
  der 
  mössan, 
  som 
  förut 
  nämnts, 
  sammanväxt 
  med 
  

   fruktsäckens 
  väggar. 
  Huru 
  ha 
  nu 
  pistillidierna 
  fått 
  detta 
  läge 
  så 
  

   långt 
  ofvan 
  sporogoniets 
  bas? 
  Rörde 
  frågan 
  andra 
  lefvermossor, 
  

   vore 
  svaret 
  lätt 
  gifvet. 
  Axelspetsen 
  (torus 
  pistillorum) 
  växer 
  

   hos 
  dem 
  vanligen 
  upp 
  åt 
  i 
  och 
  för 
  bildningen 
  af 
  mössans 
  nedre 
  

   del, 
  hvarvid 
  äfven 
  pistillidierna 
  flyttas 
  "uppåt 
  och 
  bekläda 
  

   mössans 
  sidor. 
  Men 
  hos 
  i 
  fråga 
  varande 
  mossor 
  växer 
  samma 
  

   axel 
  eller 
  fruktsäcken 
  ned 
  åt, 
  hvarför 
  nämnda 
  förklaring 
  ej 
  

   här 
  kan 
  finna 
  plats. 
  Jämför 
  man 
  emellertid 
  de 
  två 
  sist 
  om- 
  

   nämnda 
  längdsnitten 
  af 
  fruktsäckar, 
  af 
  hvilka 
  det 
  ena 
  visade 
  

   ett 
  yngre 
  sporogonium 
  och 
  pistillidier 
  fastade 
  på 
  samma 
  nivå 
  

   och 
  det 
  andra 
  ett 
  mognande 
  sådant, 
  med 
  pistillidierna 
  fastade 
  

   långt 
  ofvan 
  sporogoniets 
  bas, 
  skall 
  man 
  finna, 
  att 
  afståndet 
  

   emellan 
  pistillidierna 
  och 
  skärmbladen 
  i 
  fruktsäckens 
  öfre 
  

   ända 
  i 
  båda 
  fallen 
  är 
  ungefär 
  detsamma. 
  Vidare 
  finner 
  man 
  

   ej 
  hos 
  det 
  äldre 
  snittet 
  pistillidierna 
  fastade 
  på 
  olika 
  höjd 
  på 
  

   mössans 
  sidor, 
  hvilket 
  är 
  fallet 
  hos 
  de 
  mossor, 
  der 
  axelspetsen 
  

   deltar^ 
  i 
  mössans 
  bildning, 
  utan 
  alla 
  sitta 
  de 
  på 
  samma 
  plats 
  

   ;och 
  liksom 
  inkilade 
  mellan 
  mössan 
  och 
  säcken, 
  der 
  dessa 
  

  

  3 
  

  

  