﻿42 
  EKSTUANU, 
  13L0.MM(n{XA 
  HOS 
  SKAND. 
  BLADIGA 
  LEFVERMOSSOK. 
  

  

  Visserligen 
  torde 
  de 
  scdnare 
  ur 
  morfologisk 
  synpunkt 
  ej 
  vara 
  

   strängt 
  skilda 
  från 
  vanliga 
  grenar, 
  men 
  då 
  de 
  dels 
  med 
  af- 
  

   seende 
  på 
  sin 
  fastepunkt 
  förete 
  en 
  viss 
  egendomlighet, 
  dels 
  

   i 
  systematiska 
  arbeten 
  pläga 
  särskildt 
  omnämnas, 
  följa 
  vi 
  här 
  

   den 
  vanliga 
  indelningen. 
  Åt 
  greubildningen, 
  såsom 
  den 
  vig- 
  

   tigaste, 
  skola 
  vi 
  nu 
  först 
  skänka 
  vår 
  uppmärksamhet. 
  

  

  Innan 
  vi 
  dock 
  öfvergå 
  till 
  behandlingen 
  af 
  detta 
  svåra 
  

   ämne, 
  vilja 
  vi 
  erinra, 
  att 
  man 
  ej 
  må 
  vänta 
  sig 
  en 
  iittömande 
  

   framställning 
  deraf. 
  Ämnet 
  är 
  föga 
  behandladt 
  af 
  fackmän, 
  

   och 
  det 
  lilla, 
  som 
  af 
  dem 
  hittils 
  skrifvits 
  deröfver, 
  är 
  delvis 
  

   oriktigt 
  och 
  vilseledande. 
  Så 
  vidt 
  vi 
  veta, 
  är 
  Leitgeb 
  den 
  

   förste, 
  som 
  åt 
  denna 
  fråga 
  egnat 
  en 
  vetenskaplig 
  granskning, 
  

   som 
  vanligt 
  på 
  ett 
  klart 
  och 
  grundligt 
  sätt, 
  ehuru 
  utan 
  sär- 
  

   skild 
  hänsyn 
  till 
  det 
  fruktifikativa 
  systemet, 
  som 
  ej 
  ingick 
  i 
  

   planen 
  för 
  hans 
  arbete. 
  Mvcket 
  återstår 
  utan 
  tvifvel 
  att 
  i 
  

   detta 
  hänseende 
  studera; 
  hvad 
  som 
  här 
  nedan 
  följer 
  är 
  dock 
  

   resultatet 
  af 
  saravets^raun 
  forskniuo-. 
  

  

  Grenhildning 
  eger 
  rum, 
  då 
  nya 
  axlar 
  uppstå 
  från 
  äldre 
  

   sådana, 
  utan 
  att 
  deu 
  axel, 
  från 
  hvilken 
  biaxeln 
  uppkommer, 
  

   blifvit 
  genom 
  alstrandet 
  af 
  en 
  honblomma 
  hämmad 
  i 
  sin 
  ut- 
  

   veckling 
  (jfr 
  Nees, 
  1. 
  c. 
  pag. 
  17). 
  Denna 
  grenbildning 
  före- 
  

   kommer 
  under 
  två 
  väsentligt 
  olika 
  former, 
  hvartill 
  kunna 
  

   läggas 
  två 
  andra, 
  af 
  hvilka 
  scdnare 
  den 
  ena 
  är 
  en 
  modifika- 
  

   tion 
  af 
  den 
  första, 
  den 
  andra 
  åter 
  en 
  förening 
  af 
  de 
  båda 
  

   första. 
  

  

  1) 
  Andföi^grening 
  uppstår, 
  då 
  biaxlar 
  anläggas 
  exogent 
  i 
  

   en 
  luifvud- 
  eller 
  hi-axels 
  spets 
  antingen 
  monopodialt 
  fiån 
  något 
  

   sidosegmeut 
  på 
  axelns 
  öfre 
  eller 
  s. 
  k. 
  dorsalsida 
  (jfr 
  Leitgeb 
  

   1. 
  c. 
  pag. 
  22 
  ff.) 
  eller 
  dipodialf, 
  genom 
  bildningen 
  af 
  tvänne 
  

   toppceller, 
  hvilka 
  sedan 
  utvecklas 
  till 
  divergerande 
  grenar. 
  

   I 
  förra 
  fallet 
  uto-å 
  grenarne 
  oftast 
  från 
  bladvecken; 
  blott 
  hos 
  

   Eadulce 
  och 
  Lejeunece 
  uppspira 
  de 
  straxt 
  ned 
  om 
  bladens 
  bas. 
  

   Oftast 
  förekommer 
  blott 
  ett 
  mindre 
  antal 
  grenar, 
  såsom 
  hos 
  

   de 
  flesta 
  arter 
  af 
  slägtena 
  Nmxlia, 
  Martinellia 
  och 
  Jiinger- 
  

   mania, 
  der 
  förgrening 
  t. 
  o. 
  m. 
  ofta 
  uppstår 
  blott 
  genom 
  bil- 
  

   dandet 
  af 
  nyskott. 
  En 
  rikare 
  förgrening 
  inträder 
  dock 
  hos 
  

   några 
  slägten, 
  såsom 
  hos 
  Blepliarostoma, 
  Blepliarozia, 
  Antlielia, 
  

   Porella, 
  Fndlania 
  och 
  Radula 
  m. 
  fl. 
  I 
  den 
  monopodiala 
  för- 
  

   ofrenino-en 
  kunna 
  så 
  väl 
  hufvud- 
  som 
  biaxlar 
  bära 
  hon- 
  

   blommor. 
  — 
  I 
  andra 
  fallet 
  afslutas 
  axeln 
  med 
  en 
  dikotomi. 
  

  

  