﻿BIHANG 
  TILL 
  K. 
  SV. 
  VET.-AKAD, 
  HANDL. 
  BAND. 
  6. 
  N:0 
  1. 
  49 
  

  

  vida 
  större 
  skäl 
  titt 
  anteckna 
  deras 
  frånvaro. 
  För 
  vår 
  del 
  

   våga 
  vi 
  ej 
  uppgifva 
  någon 
  enda 
  akrogara, 
  hos 
  hvilken 
  ny- 
  

   skottsbildning 
  ständigt 
  uteblifver. 
  Hos 
  opisthogamerna 
  saknas 
  

   deremot 
  vanligen 
  njskott; 
  dock 
  förekomma 
  de 
  ofta 
  lios 
  Lo- 
  

   phocolece 
  (utom 
  hos 
  L. 
  cuspidata) 
  samt 
  hos 
  flera 
  Cephalozice. 
  

  

  Vi 
  ha 
  nu 
  skildrat 
  de 
  olika 
  förgreningssätten 
  hos 
  de 
  bla- 
  

   diga 
  lefvermossorna 
  och 
  särskildt 
  de 
  olika 
  sätt, 
  hvarpå 
  hon- 
  

   blommorna 
  kunna 
  vara 
  fastade. 
  Deremot 
  har 
  Lindberg, 
  ut- 
  

   gående 
  från 
  en 
  i 
  vissa 
  delar 
  olika 
  uppfattning, 
  indelat 
  ''Jun- 
  

   germaniacece" 
  (vi 
  utesluta 
  här 
  de 
  bållika 
  lefvermossorna 
  — 
  en 
  

   uteslutning, 
  som 
  med 
  afseende 
  på 
  i 
  fråga 
  varande 
  undersök- 
  

   ning 
  ej 
  förändrar 
  något) 
  i 
  två 
  stora 
  hufvudgrupper: 
  Anomo- 
  

   gamce 
  och 
  Homogamce 
  samt 
  dessa 
  senare 
  i 
  två 
  undergrupper: 
  

   Opisthogamce 
  och 
  Åcrogamce. 
  Hos 
  Anomogamce 
  skulle 
  "hon- 
  

   blomstren" 
  vara 
  fastade 
  på 
  två 
  sätt, 
  nämligen 
  så 
  väl 
  i 
  stjel- 
  

   kens 
  spets 
  som 
  på 
  egna 
  grenar, 
  hvilka 
  "utgå 
  tätt 
  från 
  sidorna 
  

   af 
  stjelkens 
  nedre 
  del". 
  Hos 
  de 
  bladiga 
  Homogamce 
  skulle 
  

   deremot 
  "honblomstren" 
  vara 
  fastade 
  blott 
  på 
  ett 
  sätt, 
  näml. 
  

   hos 
  en 
  del 
  af 
  dera, 
  Opisthogamce, 
  på 
  egna, 
  från 
  stipelvecken 
  

   utgående 
  grenar; 
  hos 
  andra 
  åter, 
  Åcrogamce, 
  i 
  spetsen 
  af 
  

   stjelken 
  och 
  nyskotten 
  (jfr 
  Lindberg 
  i 
  Acta 
  soc. 
  scient. 
  fenn. 
  

   tom. 
  X, 
  pag. 
  473). 
  Låtom 
  oss 
  nu 
  tillse, 
  huru 
  vida 
  denna 
  

   indelning 
  är 
  berättigad 
  samt 
  de 
  gifna 
  definitionerna 
  riktiga. 
  

  

  Vi 
  ha 
  här 
  ofvan 
  visat, 
  att 
  honblommorna 
  ej 
  blott 
  hos 
  de 
  

   s. 
  k. 
  anomogamerna, 
  utan 
  äfven 
  hos 
  de 
  greniga 
  akrogamerna 
  

   äro 
  fastade 
  på 
  två 
  sätt, 
  nämligen 
  så 
  väl 
  i 
  stjelkens 
  och 
  ny- 
  

   skottens 
  topp, 
  som 
  på 
  exogent, 
  i 
  vegetationspil 
  nkten 
  anlagda 
  

   grenar. 
  Jämföra 
  vi 
  t. 
  ex. 
  de 
  akrogama 
  Anthelice, 
  Blephctrozia, 
  

   Jung. 
  ohtiisifolia 
  med 
  de 
  s. 
  k. 
  anoroogama 
  FruUanice, 
  Lejeimece^ 
  

   Radulce, 
  så 
  är 
  honblommornas 
  vidfästning 
  i 
  båda 
  fallen 
  lik- 
  

   artad, 
  i 
  den 
  mening 
  Lindberg 
  åsyftat. 
  Den 
  af 
  honom 
  gifna 
  

   definitionen 
  på 
  akrogamerna 
  är 
  således 
  ofullständig 
  och 
  kan 
  

   endast 
  tillämpas 
  på 
  sådana 
  akrogamer, 
  som 
  äro 
  enkla 
  eller 
  

   blott 
  förgrenas 
  genom 
  nyskott. 
  Benämningen 
  anomogamer, 
  

   gifven 
  åt 
  FruUanice,. 
  Radulce 
  med 
  flera 
  på 
  grund 
  af 
  deras 
  

   dubbla 
  blomningssätt, 
  varder 
  i 
  samma 
  mån 
  olämplig, 
  enär 
  de 
  

   förgrenade 
  akrogamerna 
  äro 
  anomogama 
  lika 
  så 
  väl 
  som 
  nyss 
  

   nämnda 
  slägten. 
  Vidare 
  ha 
  vi 
  uppvisat, 
  att 
  hos 
  opisthoga- 
  

   merna 
  honblommorna 
  kunna 
  vara 
  fastade 
  på 
  olika 
  sätt 
  hos 
  

   olika 
  arter, 
  nämligen 
  hos 
  en 
  del 
  (de 
  äkta 
  opisthogamerna) 
  

   blott 
  på 
  ett 
  sätt, 
  d. 
  v. 
  s. 
  dessa 
  äro 
  s. 
  k. 
  homogamer; 
  hos 
  

  

  4 
  

  

  