﻿BIHANG 
  TILL 
  K. 
  SV. 
  VET.-AKAD. 
  HANDL. 
  BAND. 
  6. 
  N:0 
  1. 
  51 
  

  

  och 
  hufvudgreBarnas 
  hahre 
  (undre) 
  sida. 
  Deremot 
  är 
  den 
  af 
  

   Lindberg 
  i 
  sist 
  citerade 
  arbete 
  gifna 
  definition 
  på 
  gruppen 
  

   mindre 
  riktig 
  och 
  vilseledande 
  (1. 
  c. 
  pag. 
  497). 
  Enligt 
  denna 
  

   definition 
  skulle 
  nämligen 
  hit 
  hörande 
  mossor 
  väsentligen 
  

   skilja 
  sig 
  från 
  de 
  öfriga 
  deruti, 
  att 
  hongrenarna 
  utginge 
  

   »ifrån 
  stipelvecken». 
  Men 
  först 
  och 
  främst 
  sitta 
  honblommorna 
  

   hos 
  några 
  arter 
  äfven 
  i 
  hufvudaxelns 
  eller 
  i 
  genom 
  ändför- 
  

   grening 
  uppkomna 
  biaxlars 
  spets 
  — 
  hvilket 
  i 
  definitionen 
  

   utelemnats, 
  så 
  mycket 
  mera, 
  som 
  Lindberg 
  ansåg 
  alla 
  hit 
  

   hörande 
  mossor 
  vara 
  homogamer, 
  d. 
  v. 
  s. 
  med 
  honblommor 
  

   fastade 
  på 
  blott 
  ett 
  sätt, 
  nämligen 
  på 
  ventrala 
  grenar. 
  För 
  

   det 
  andra 
  utgå 
  hongrenarna 
  långt 
  ifrån 
  alltid 
  ur 
  stipelvecken. 
  

   Hos 
  en 
  del 
  opisthogamer 
  saknas 
  till 
  och 
  m.ed 
  stipler, 
  såsom 
  

   hos 
  flera 
  arter 
  af 
  slägtet 
  Cephalozia. 
  Men 
  äfven 
  hos 
  flera 
  af 
  

   de 
  stipelbärande 
  opisthogamerna 
  utgå 
  hongrenarna 
  mera 
  sällan 
  

   från 
  stiplernas 
  veck, 
  utan 
  vanligen 
  straxt 
  bort 
  om 
  deras 
  bas 
  

   eller 
  ock 
  ett 
  godt 
  stycke 
  ofvan 
  dem, 
  såsom 
  hos 
  Lophoc. 
  cu- 
  

   spidata 
  och 
  heterophi/Ua, 
  ja, 
  till 
  och 
  med 
  från 
  den 
  lägre 
  delen 
  

   af 
  dorsala 
  segment, 
  såsom 
  hos 
  Chiloscyplius 
  och 
  Leptoscyphus. 
  

   Om 
  de 
  stipelbärande 
  Cephalozioi 
  kunna 
  vi 
  ej 
  döma, 
  enär 
  vi 
  

   ej 
  varit 
  i 
  tillfälle 
  att 
  undersöka 
  hongrenar 
  af 
  dem. 
  Hos 
  

   Odontoschisma 
  denudatum. 
  utgå 
  hongrenarna 
  vanligen 
  från 
  

   grenknutarne, 
  de 
  ofta 
  på 
  grund 
  af 
  rhizombildning 
  och 
  utveck- 
  

   ling 
  af 
  talrika 
  rothår 
  stipelbildning 
  uteblifvit, 
  men 
  äfven 
  från 
  

   undre 
  sidan 
  af 
  stjelk 
  eller 
  grenar 
  och 
  då 
  antingen 
  ur 
  stipel- 
  

   veck 
  eller 
  icke, 
  ja, 
  stundom 
  uppspira 
  de 
  äfven 
  från 
  blad- 
  

   vecken. 
  En 
  annan, 
  mera 
  tillfredsställande 
  definition 
  är 
  således 
  

   af 
  nöden. 
  

  

  Jungermaniaceae 
  foliosae 
  uppträda 
  alltså 
  under 
  tre 
  

   i 
  naturen 
  ganska 
  väl 
  begränsade 
  hufvudtyper: 
  Acrogamae, 
  

   Pleurog 
  amae 
  och 
  Opisthogamae. 
  Dessa 
  typer 
  kunna 
  

   karakteriseras 
  sålunda, 
  att 
  Jionhlommorna 
  hos 
  den 
  första 
  grup- 
  

   pen 
  äro 
  fastade 
  i 
  stjelkens 
  och 
  nyshottens 
  spets 
  samt 
  hos 
  de 
  

   förgrenade 
  derjämte 
  på 
  längre 
  vanligen 
  f^^ån 
  stjelkens 
  öfre 
  del, 
  

   ur 
  hladvecken 
  utgående 
  grenar; 
  hos 
  den 
  andra 
  gruppen 
  i 
  stjel- 
  

   kens 
  och 
  nyskottens 
  spets 
  samt 
  på 
  vanligen 
  mycket 
  korta 
  längs 
  

   efter 
  stjelkens 
  och 
  hufvudgrenarnas 
  sidor 
  sittande 
  smågrenar, 
  

   som 
  antingen 
  utgå 
  från 
  bladvecken, 
  eller 
  ned 
  om 
  bladens 
  

   Il 
  bas 
  ; 
  samt 
  hos 
  den 
  tredje 
  gruppen 
  dels 
  på 
  vanligen 
  korta 
  grenar, 
  

   som 
  oftast 
  utgå 
  från 
  stjelkens 
  eller 
  hufvudgrenarnas 
  undre 
  

   sida 
  och 
  då 
  ofta 
  ur 
  stiplernas 
  veck, 
  dels 
  hos 
  några 
  arter 
  så 
  

  

  