﻿BIHANG 
  TILL 
  K. 
  SV. 
  VET.-AKAD. 
  HAKDL. 
  BAND 
  6. 
  N:0 
  1. 
  53 
  

  

  nyade 
  tvärdelningar 
  öfvergår 
  skaftcellen 
  så 
  småningom 
  till 
  

   ett 
  flercelligt 
  skaft. 
  Den 
  öfre 
  cellen 
  delas 
  småningom 
  på 
  

   sätt 
  närmare 
  beskrifves 
  i 
  en 
  mängd 
  celler, 
  af 
  hvilka 
  en 
  del 
  

   bilda 
  klotets 
  cellulära 
  bylle, 
  de 
  inre 
  åter 
  moderceller 
  till 
  

   antherozoiderna 
  (Utförligare 
  beskrifning 
  hos 
  Leitgeb 
  1. 
  c. 
  pag. 
  

   ■il 
  ff.). 
  

  

  Antheridierna 
  beliöfva 
  vida 
  längre 
  tid 
  för 
  sin 
  utveckling 
  

   än 
  pistillidierna, 
  hvarföre 
  de 
  ock 
  anläggas 
  långt 
  före 
  dessa. 
  

   Härom 
  kan 
  man 
  lätt 
  öfvertyga 
  sig, 
  om 
  man 
  undersöker 
  spet- 
  

   sen 
  af 
  en 
  fruktifikativ 
  stjelk 
  eller 
  gren 
  hos 
  en 
  mossa 
  med 
  

   paroik 
  blomställning 
  (se 
  längre 
  fram 
  under 
  rubriken 
  Könsför- 
  

   delning!). 
  Vi 
  välja 
  för 
  detta 
  ändamål 
  Radula 
  complanata, 
  

   som 
  mycket 
  ofta 
  anträffas 
  med 
  så 
  väl 
  han- 
  som 
  honblommor, 
  

   och 
  vid 
  fruktmognaden 
  bäst 
  lämpar 
  sig 
  för 
  vårt 
  syfte. 
  Nära 
  

   intill 
  fruktsvepet 
  finner 
  man 
  kortare 
  och 
  längre 
  grenar, 
  som 
  

   ofta 
  i 
  sina 
  spetsar 
  bära 
  blommor, 
  hvilkas 
  närvaro 
  man 
  genast 
  

   kan 
  ana 
  på 
  grund 
  af 
  »bladörats» 
  förändrade 
  form. 
  Äro 
  dessa 
  

   grenar 
  mycket 
  korta, 
  träffar 
  man 
  vanligen 
  blott 
  på 
  antheridier 
  ; 
  

   äro 
  de 
  längre, 
  finner 
  man 
  derjämte 
  ofvan 
  dessa 
  mer 
  eller 
  

   mindre 
  utvecklade 
  pistillidier. 
  Men 
  först 
  då 
  de 
  sednare 
  börja 
  

   att 
  öppna 
  sig, 
  äro 
  antheridierna 
  mogna. 
  Undantag 
  gifvas 
  

   dock 
  ej 
  sällan, 
  då 
  antheridierna 
  mogna 
  förr 
  än 
  närmast 
  sit- 
  

   tande 
  pistillidier. 
  

  

  Antheridiernas 
  antal 
  i 
  hvarje 
  blomma 
  är 
  hos 
  olika 
  lefver- 
  

   mossor 
  olika. 
  Vanligen 
  äro 
  de 
  1 
  eller 
  2, 
  stundom 
  flera; 
  ja, 
  

   hos 
  vissa 
  arter 
  af 
  slägtet 
  Martinellia 
  samt 
  ur 
  Jung. 
  harhatas 
  

   grupp 
  uppgå 
  de 
  stundom 
  till 
  5 
  a 
  6 
  eller 
  ännu 
  flera. 
  Ar 
  

   antheridiet 
  blott 
  ett, 
  är 
  dess 
  läge 
  i 
  bladmedianen; 
  äro 
  de 
  

   flera, 
  fortgår 
  utvecklingen 
  från 
  denna 
  punkt 
  upp 
  mot 
  stjelkens 
  

   öfre 
  eller 
  dorsalsida, 
  så 
  att 
  de 
  yngsta 
  vanligen 
  sitta 
  öfverst 
  

   och 
  mest 
  aflägsnade 
  från 
  bladets 
  midtlinie. 
  

  

  Skaftet 
  består 
  antingen 
  af 
  en 
  eller 
  två 
  cellrader, 
  sällan 
  

   af 
  4. 
  Det 
  sist 
  nämnda 
  fallet 
  har 
  jag 
  iakttagit 
  hos 
  Odonto- 
  

   ■schisma 
  denudatum. 
  Enligt 
  Limpricht 
  skall 
  äfven 
  skaftet 
  hos 
  

   Jung}^ 
  lanceolatd 
  bestå 
  af 
  4 
  cellrader; 
  jag 
  har 
  blott 
  funnit 
  2. 
  

   Möjligen 
  kan 
  denna 
  olikhet 
  i 
  iakttagelserna 
  bero 
  derpå, 
  att 
  

   de 
  cellväggar, 
  som 
  ligga 
  på 
  skaftets 
  sidor 
  ofta 
  äro 
  dolda 
  för 
  

   ögat 
  och 
  blott 
  vid 
  ett 
  gynsaoJt 
  läge 
  tydligt 
  framträda. 
  I 
  så 
  

   fall 
  torde 
  hända, 
  att 
  flera 
  af 
  de 
  mossor, 
  som 
  antagits 
  ega 
  blott 
  

   2-cellradiga 
  skaft, 
  i 
  sjelfva 
  verket 
  ega 
  4-cellradiga. 
  Orätt 
  

   har 
  Leitgeb, 
  då 
  han 
  uppgifver 
  att 
  skaftet 
  sällan 
  består 
  af 
  blott 
  

  

  