﻿58 
  EKSTRAND, 
  BLOMMORNA 
  HOS 
  SKAND. 
  BLADIGA 
  LEFVERMOSSOR. 
  

  

  utan 
  derjemte 
  siiäckiikt 
  inrullad 
  och 
  på 
  insidan 
  — 
  doldt 
  för 
  

   ögat 
  — 
  försedd 
  med 
  en 
  eller 
  flera 
  långa 
  tänder. 
  För 
  öfrigt 
  

   kunna 
  skärmarna 
  ej 
  sällan 
  vara 
  mycket 
  tätt 
  tegellagda, 
  hvarom 
  

   mera 
  under 
  hanblomställningen. 
  

  

  3. 
  Par 
  af 
  y 
  ser. 
  

  

  Parafyser 
  äro 
  smalare, 
  mer 
  eller 
  mindre 
  bladlika 
  bild- 
  

   ningar, 
  hvilka 
  hos 
  många 
  lefvermossor 
  förekomma 
  ibland 
  an- 
  

   theridierna, 
  ej 
  sällan 
  tillsammans 
  med 
  kortare, 
  en- 
  eller 
  få- 
  

   celliga 
  papiller. 
  De 
  variera 
  mycket 
  till 
  storlek, 
  form 
  och 
  

   antal 
  hos 
  olika 
  mossor, 
  ja, 
  hos 
  vissa 
  arter 
  kan 
  man 
  finna 
  pa- 
  

   rafyser 
  af 
  olika 
  slag 
  i 
  samma 
  blomma. 
  Oftast 
  äro 
  de 
  smala, 
  

   syl- 
  eller 
  lansettlika, 
  stundom 
  äggrunda 
  eller 
  ovala, 
  samt 
  an- 
  

   tingen 
  helbräddade 
  eller 
  tandade. 
  Stundom 
  äro 
  de 
  jämn- 
  

   smala, 
  till 
  större 
  delen 
  af 
  sin 
  längd 
  encellradiga, 
  såsom 
  hos 
  

   vissa 
  Martinellice 
  ; 
  .dock 
  finner 
  man 
  aldrig 
  de 
  långt 
  utdragna, 
  

   hårlika 
  och 
  hyalina 
  safttrådar, 
  som 
  äro 
  så 
  vanliga 
  hos 
  löf- 
  

   mossorna. 
  Stundom 
  anträffas 
  de 
  äfven 
  inom 
  blad, 
  som 
  gränsa 
  

   intill 
  skärmarna, 
  utan 
  att 
  dock 
  vara 
  åtföljda 
  af 
  antheridier. 
  

   Bäst 
  utvecklade 
  och 
  i 
  större 
  antal 
  förekomma 
  de 
  hos 
  Marti- 
  

   nellice, 
  Jung. 
  orcadensis^ 
  samt 
  de 
  till 
  Jung. 
  harhatas 
  grupp 
  

   hörande 
  lefvermossor. 
  

  

  Deras 
  uppgift 
  torde 
  vara 
  att 
  skydda 
  haiaorganerna, 
  sär- 
  

   deles 
  på 
  deras 
  yngre 
  stadium. 
  

  

  Hanbloniställuing- 
  (androecium: 
  Lindberg). 
  

  

  Vi 
  ha 
  redan 
  nämnt, 
  att 
  vid 
  hanblommornas 
  bildning 
  axeln 
  

   vanligen 
  fortfar 
  att 
  omedelbart 
  förlängas, 
  i 
  olikhet 
  med 
  hon- 
  

   axeln. 
  Derföre 
  uppstå 
  i 
  de 
  flesta 
  fall 
  nya 
  hanblommor 
  ofvan- 
  

   för 
  de 
  förut 
  anlagda. 
  En 
  förening 
  af 
  flera 
  sådana 
  tätt 
  öfver 
  

   hvarandra 
  sittande 
  hanblommor 
  bildar 
  en 
  hanblomställning. 
  

   Vi 
  bibehålla 
  för 
  denna 
  namnet 
  atidroeciicm, 
  ehuru 
  Lindberg 
  

   enligt 
  sin 
  theori 
  dermed 
  menade 
  en 
  samling 
  af 
  hanblomster. 
  

   De 
  särskilda 
  blommorna 
  i 
  androeciet 
  sitta 
  parvis 
  snedt 
  emot 
  

   hvarandra 
  på 
  ömse 
  sidor 
  om 
  axeln. 
  Sällan 
  utgöres 
  en 
  fullt 
  

   utvecklad 
  hanblomställning 
  af 
  blott 
  ett 
  par 
  skärmar, 
  vanligen 
  

   äro 
  de 
  flera. 
  Antalet 
  skärmar 
  äi 
  hos 
  olika 
  arter 
  högst 
  olika, 
  

   ja, 
  till 
  och 
  med 
  hos 
  samma 
  art 
  kan 
  det 
  variera 
  ej 
  så 
  litet. 
  

   Hos 
  de 
  paroika 
  lefvermossorna 
  ur 
  alla 
  grupper 
  är 
  antalet 
  

   minst 
  och 
  vexlar 
  hos 
  olika 
  arter 
  mellan 
  2 
  och 
  4 
  (sällan 
  flera), 
  

   hos 
  de 
  dioika 
  akrogamerna 
  är 
  antalet 
  ofta 
  större. 
  Många 
  af 
  

  

  