﻿BIHANG 
  TILL 
  K. 
  SV. 
  VET.-AKAD. 
  HANDL. 
  BAND 
  6. 
  N.O 
  1. 
  ' 
  59 
  

  

  de 
  sednare 
  ega 
  mellan 
  3 
  — 
  8 
  par, 
  hos 
  vissa 
  äro 
  de 
  ännu 
  flera: 
  

   så 
  ha 
  vi 
  hos 
  Jung. 
  crenulata 
  funnit 
  ända 
  till 
  10, 
  hos 
  J. 
  hyalina 
  

   15, 
  ja 
  hos 
  J. 
  taxifolia 
  ha 
  vi 
  en 
  gång 
  anträffat 
  ett 
  stjelkstycke 
  

   på 
  mindre 
  än 
  1 
  tums 
  längd 
  med 
  idel 
  skärmar, 
  tillsamman 
  52 
  

   par! 
  Hos 
  de 
  dioika 
  pleurogamerna 
  finnas 
  å 
  ena 
  sidan 
  arter 
  med 
  

   rikblommiga 
  androecier, 
  t. 
  ex. 
  Frullania 
  dilatata 
  och 
  Madula, 
  

   Lindenhergiana 
  med 
  4 
  — 
  22 
  par 
  skärmar; 
  å 
  andra 
  sidan 
  arter 
  

   med 
  fåblommiga 
  androecier 
  t. 
  ex. 
  Lejeunea 
  cavifolia 
  med 
  1 
  — 
  

   5 
  par 
  skärmar. 
  Hos 
  de 
  dioika 
  opisthogamerna 
  äro 
  skärmarna 
  

   vanligen 
  få 
  och 
  uppgå 
  oftast 
  till 
  2 
  — 
  5 
  par, 
  stundom 
  dock 
  flera, 
  

   i 
  det 
  t. 
  ex. 
  Lepidozia 
  rei^tans 
  någon 
  gång 
  har 
  ända 
  till 
  10 
  och 
  

   Odontoscliisma 
  denitdatum 
  forma 
  sphagni 
  (enligt 
  Lindberg) 
  ända 
  

   till 
  15 
  skärmpar. 
  Hos 
  de 
  mossor, 
  som 
  ega 
  få 
  skärmpar, 
  blir 
  

   androeciet 
  kort 
  och 
  hufvudlikt; 
  äro 
  skärmarna 
  många, 
  blir 
  

   androeciet 
  långsträckt. 
  Det 
  är 
  isynnerhet 
  hos 
  vissa 
  dioika 
  

   akrogamer 
  och 
  pleurogamer, 
  som 
  hanblomställningen 
  före- 
  

   kommer 
  mest 
  utpräglad, 
  i 
  det 
  den 
  här 
  ofta 
  nog 
  företer 
  en 
  

   axlik 
  form 
  och 
  mot 
  de 
  egentliga 
  bladen 
  stundom 
  är 
  skarpt 
  

   begränsad. 
  Detta 
  deras 
  utseende 
  beror 
  dels 
  derpå, 
  att 
  skär- 
  

   marna 
  oftast 
  äro 
  mera 
  tätt 
  sittande 
  än 
  bladen, 
  dels 
  derpå 
  att 
  

   de 
  äro 
  mera 
  framåt 
  riktade 
  samt 
  hopvikna, 
  hvarigenom 
  de 
  

   vanligen 
  synas 
  vara 
  mindre 
  än 
  de 
  närmast 
  sittande, 
  glesare 
  

   samt 
  mera 
  utstående 
  bladen. 
  Man 
  må 
  emellertid 
  ej 
  föreställa 
  

   sig, 
  att 
  gränsen 
  emellan 
  androeciet 
  och 
  stjelkbladen 
  alltid 
  är 
  

   så 
  skarp 
  ; 
  ofta 
  nog 
  äro 
  de 
  första 
  (nedersta) 
  skärmarna 
  i 
  axet_ 
  

   lika 
  de 
  närmast 
  sittande 
  bladen, 
  som 
  å 
  sin 
  sida 
  i 
  formen 
  visa 
  

   en 
  öfvergång 
  till 
  skärmblad. 
  Inom 
  sådana 
  blad 
  saknas 
  dock 
  

   antheridier, 
  hvarföre 
  dessas 
  när- 
  eller 
  frånvaro 
  i 
  tvistiga 
  fall 
  

   får 
  fälla 
  utslaget; 
  man 
  iakttage 
  blott, 
  att 
  det 
  är 
  unga 
  androe- 
  

   cier 
  som 
  undersökas, 
  enär 
  autheridierna 
  hos 
  äldre 
  dylika 
  ofta 
  

   försvinna. 
  I 
  öfrigt 
  kunna 
  det 
  utvecklade 
  androeciets 
  skärmar 
  

   sitta 
  tätare 
  eller 
  glesare 
  intill 
  hvarandra. 
  Sällan 
  äro 
  de 
  glest 
  

   sittande, 
  såsom 
  hos 
  Mylia 
  anomala, 
  hos 
  hvilken 
  de 
  mot 
  stjel- 
  

   kens 
  spets 
  ofta 
  äro 
  mera 
  åtskilda 
  än 
  de 
  nedanför 
  sittande 
  

   bladen. 
  Vanligen 
  äro 
  de 
  närmade 
  intill 
  hvarandra, 
  icke 
  sällan 
  

   tätt 
  tegeilagda, 
  hvilket 
  sistnämnda 
  är 
  fallet 
  med 
  de 
  flesta 
  

   pleurogamer 
  och 
  åtskilliga 
  opisthogamer 
  samt 
  några 
  få 
  akro- 
  

   gamer, 
  t. 
  ex. 
  Plagiochila. 
  Den 
  sist 
  nämnda 
  mossan' 
  är 
  märk- 
  

   lig 
  äfven 
  derföre, 
  att 
  androeciet 
  upptill 
  betydligt 
  afsmalnar, 
  

   i 
  det 
  de 
  öfre 
  skärmarna 
  äro 
  vida 
  mindre 
  med 
  fram 
  åt 
  riktad 
  

   spets, 
  under 
  det 
  de 
  nedre 
  äro 
  stora 
  med 
  utböjd 
  spets. 
  

  

  