﻿60 
  EKSTRAND, 
  BLOMMORNA 
  HOS 
  SKAND. 
  BLADIGA 
  LEFVERMOSSOB. 
  

  

  Vi 
  ha 
  förut 
  nämnt, 
  att 
  axeln 
  efter 
  utvecklingen 
  af 
  ett 
  

   visst 
  antal 
  hanblommor 
  antingen 
  afslutas 
  med 
  en 
  honblomma 
  

   eller 
  blir 
  vegetativ 
  samt 
  att 
  den 
  i 
  sista 
  fallet 
  ofta 
  åter 
  ut- 
  

   vecklar 
  honblommor 
  ofvan 
  för 
  de 
  förra. 
  Sålunda 
  uppstå 
  på 
  

   samma 
  stjelk 
  flera 
  hangrupper, 
  åtskilda 
  af 
  ett 
  större 
  eller 
  

   mindre 
  antal 
  stjelkblad. 
  Detta 
  är 
  normalt 
  fallet 
  hos 
  åtmin- 
  

   stone 
  de 
  flesta 
  dioika 
  akrogamer, 
  blott 
  stjelken 
  får 
  genom- 
  

   lefva 
  flera 
  vegetationsperioder. 
  Det 
  väcker 
  då 
  en 
  viss 
  för- 
  

   våning, 
  att 
  i 
  Leitgebs 
  "Untersuchungen" 
  läsa: 
  "Bei 
  Plagio- 
  

   cliila 
  beobachtet 
  man 
  sogar, 
  dass 
  ein 
  vegetativ 
  gewordener 
  

   Spross 
  abermals 
  zur 
  Antheridienbildung 
  zuriickkehren 
  känn" 
  

   (1. 
  c. 
  pag. 
  41, 
  not 
  ^) 
  — 
  såsom 
  om 
  detta 
  förhållande 
  vore 
  nå- 
  

   got 
  märkligt 
  imdantagsfall. 
  Och 
  då 
  Limpricht 
  om 
  Marti- 
  

   nellia 
  rosacea 
  uppgifver, 
  att 
  androecierna 
  utgöras 
  af 
  "piirpurne 
  

   Endknospen" 
  eller 
  om 
  Jung. 
  saxicola: 
  "d^ 
  BlUthen 
  in 
  end- 
  

   ständigen 
  Köpfchen", 
  må 
  man 
  ej 
  tro, 
  att 
  detta 
  alltid 
  är 
  för- 
  

   hållandet 
  (1. 
  c. 
  pag. 
  258 
  och 
  262). 
  Hos 
  den 
  förra 
  mossan 
  

   ha 
  vi 
  flera 
  gånger 
  iakttagit 
  tvänne 
  androecier 
  på 
  samma 
  

   stjelk 
  och 
  hos 
  den 
  sednare 
  äro 
  flere 
  c^ 
  inflorescenser 
  rätt 
  

   vanliga, 
  ja 
  vi 
  ha 
  till 
  och 
  med 
  iakttagit 
  ända 
  till 
  6 
  sådana 
  

   öfver 
  hvarandra, 
  af 
  mer 
  eller 
  mindre 
  axlik 
  form 
  samt 
  be- 
  

   stående 
  af 
  4 
  — 
  8 
  par 
  skärmar. 
  Möjligen 
  kan 
  det 
  af 
  Limp- 
  

   richt 
  anförda 
  fallet 
  med 
  Jung. 
  saxicola 
  förklaras 
  deraf, 
  att 
  

   denna 
  mossa, 
  såsom 
  egentligen 
  tillhörande 
  norden, 
  i 
  sydligare 
  

   nejder 
  är 
  mindre 
  benägen 
  att 
  utveckla 
  det 
  fruktifikativa 
  systemet. 
  

  

  Benägenheten 
  att 
  iitveckla 
  hanblommor 
  är 
  hos 
  olika 
  mos- 
  

   sor 
  högst 
  olika, 
  ja 
  vexlar 
  till 
  och 
  med 
  hos 
  samma 
  art 
  och 
  

   beror 
  i 
  många 
  fall 
  ingalunda 
  på 
  växtens 
  storlek. 
  Så 
  finnes 
  

   det 
  många 
  småväxta 
  arter, 
  som 
  utveckla 
  flera 
  androecier, 
  

   under 
  det 
  vissa 
  storväxta 
  arter 
  ofta 
  blott 
  uppvisa 
  ett 
  eller 
  

   två. 
  Under 
  det 
  t. 
  ex. 
  ett 
  stånd 
  af 
  Jung. 
  ventricosa 
  forma 
  

   minor 
  på 
  Vs-tums 
  längd 
  egde 
  4 
  androecier, 
  hade 
  ett 
  stånd 
  af 
  

   Martinellia 
  nemorosa 
  på 
  öfver 
  2 
  tums 
  längd 
  blott 
  åstadkom- 
  

   mit 
  1. 
  Afvenledes 
  vexlar 
  antalet 
  androecier 
  hos 
  samma 
  art, 
  

   ehuru 
  i 
  mindre 
  grad, 
  i 
  det 
  exemplar 
  af 
  samma 
  storlek 
  ten- 
  

   dera 
  än 
  mera 
  åt 
  det 
  vegetativa 
  systemet, 
  än 
  åt 
  bildandet 
  af 
  

   hanblommor. 
  Afståndet 
  emellan 
  de 
  olika 
  androecierna 
  är 
  

   ock 
  i 
  öfverensstämmelse 
  härmed 
  ganska 
  föränderligt, 
  i 
  det 
  

   att 
  än 
  flera, 
  än 
  färre 
  stjelkblad 
  skilja 
  dem 
  åt. 
  Såsom 
  ett 
  

   prof 
  på 
  denna 
  föränderlighet 
  vilja 
  vi 
  anföra 
  ett 
  stånd 
  af 
  

   Jung. 
  alhicans, 
  hvarvid 
  äfven 
  skärmarnas 
  antal 
  i 
  hvarje 
  an- 
  

  

  