﻿EDLUND. 
  ELEKTR. 
  STRÖMMENS 
  BANA 
  1 
  EN 
  LEDANDE 
  KROPP. 
  

  

  räta 
  vinklar 
  med 
  nivåkurvorna, 
  Einedan 
  strömmen 
  utbreder 
  

   sig 
  i 
  samma 
  mån, 
  som 
  han 
  från 
  inloppspunkten 
  närmar 
  sig 
  

  

  intill 
  cd, 
  hvarest 
  strömmens 
  genom- 
  

   skärnine'sarea 
  är 
  störst, 
  och 
  derefter 
  

   åter 
  sammandrager 
  sig 
  till 
  utlopps- 
  

   punkten 
  h, 
  kunna 
  kurvorna 
  för 
  lika 
  

   strömintensitet 
  naturligtvis 
  icke 
  

   sammanfalla 
  med 
  strömkurvorna 
  

   d 
  utan 
  komma 
  att 
  bilda 
  lemniscater. 
  

   Om 
  man 
  nu 
  berör 
  skifvan 
  med 
  

   tvänne 
  genom 
  en 
  känslig 
  galvano- 
  

   meter 
  förbundna 
  metallspetsar, 
  så 
  

   ger 
  detta 
  instrument 
  icke 
  något 
  

   utslag, 
  om 
  metallspetsarne 
  beröra 
  

   skifvan 
  i 
  punkter, 
  som 
  ligga 
  på 
  samma 
  nivåkurva. 
  Mach 
  fann 
  

   nu, 
  att 
  galvanometern 
  fortfor 
  att 
  visa 
  på 
  noll, 
  om 
  skifvan 
  sattes 
  

   mellan 
  polerna 
  på 
  en 
  stark 
  elektromagnet. 
  Detta 
  var 
  enligt 
  

   Mach 
  ett 
  bevis 
  på, 
  att 
  magnetkraften 
  icke 
  förmådde 
  rubba 
  

   strömkurvorna 
  i 
  deras 
  respektive 
  lägen, 
  eller 
  förändra 
  formen 
  

   på 
  de 
  mot 
  dem 
  vinkelräta 
  nivåkurvorna. 
  Detta 
  är 
  utan 
  tvifvel 
  

   riktigt 
  i 
  de 
  flesta 
  fall. 
  Dock 
  kan 
  man 
  gifva 
  åt 
  magnetpolerna 
  

   ett 
  sådant 
  läge 
  och 
  välja 
  en 
  sådan 
  nivåkurva, 
  att 
  galvano- 
  

   metern 
  icke 
  skulle 
  gifva 
  något 
  utslag, 
  äfven 
  om 
  magneten 
  

   ägde 
  förmåga 
  att 
  förflytta 
  strömkurvorna. 
  " 
  Om 
  p 
  är 
  potentialer 
  

   i 
  inloppspunkten 
  a 
  och 
  p 
  i 
  utloppspunkten 
  5, 
  samt 
  m 
  hek 
  

   motståndet 
  i 
  en 
  strömkurva 
  från 
  a 
  till 
  h, 
  samt 
  motståndel 
  

   från 
  a 
  till 
  en 
  punkt 
  hvilken 
  som 
  helst 
  i 
  samma 
  kurva 
  n, 
  sf 
  

   måste 
  potentialen 
  i 
  sistnämnda 
  punkt 
  vara 
  p 
  — 
  (p 
  — 
  P^)— 
  

  

  Alen 
  nu 
  äro 
  strömkurvorna 
  symmetriska 
  omkring 
  linien 
  cd 
  

   Följaktligen 
  är 
  för 
  en 
  punkt 
  hvilken 
  som 
  helst 
  på 
  denns 
  

  

  linie 
  potentialen 
  lika 
  med 
  p 
  — 
  (p 
  — 
  p^)\ 
  = 
  — 
  ^ 
  — 
  ^'- 
  Tänkei 
  

   man 
  sig 
  nu, 
  att 
  skifvan 
  ligger 
  horisontelt 
  och 
  att 
  polerna 
  på 
  

   en 
  hästskoforraig 
  elektromagnet 
  befinna 
  sig 
  i 
  det 
  vertikalplan, 
  

   som 
  _2:år 
  genom 
  cd, 
  den 
  ena 
  polen 
  öfver 
  och 
  den 
  andra 
  xmdei 
  

   skifvans 
  plan, 
  så 
  måste, 
  äfven 
  om 
  polerna 
  skulle 
  äga 
  förmågii 
  

   att 
  förflytta 
  strömkurvorna, 
  dessa 
  senare 
  fortfara 
  att 
  vars 
  

   symmetriska 
  omkring 
  cd 
  och 
  följaktligen 
  äfven 
  i 
  detta 
  falJ 
  

  

  potentialen 
  

  

  P—lh 
  

  

  för 
  alla 
  punkter 
  på 
  denna 
  linie. 
  O 
  

  

  m 
  

  

  de 
  med 
  galvanometern 
  förbundna 
  metallspetsarne 
  i 
  förevarande 
  

  

  