﻿BIHANG 
  TILI, 
  K. 
  SV. 
  VET. 
  AKAD. 
  HANDL. 
  BAND. 
  6. 
  N:0 
  2. 
  5 
  

  

  fall 
  nedsättas 
  på 
  deBna 
  linie, 
  så 
  erhålles 
  således 
  intet 
  utslag, 
  

   äfven 
  om 
  magnetkraften 
  kunde 
  förflytta 
  strömkurvorna. 
  Man 
  

   kan 
  således 
  häraf 
  draga 
  den 
  slutsatsen, 
  att 
  ifrågavarande 
  

   undersökningsmetod 
  icke 
  under 
  alla 
  förhållanden 
  ger 
  ett 
  till- 
  

   förlitligt 
  resultat. 
  Mach 
  har 
  icke 
  i 
  sin 
  redogörelse 
  meddelat, 
  

   huru 
  han 
  hade 
  magneten 
  och 
  metallspetsarne 
  placerade 
  vid 
  

   försöken. 
  

  

  Mach 
  begagnade 
  äfven 
  ett 
  annat 
  förfarande 
  för 
  sin 
  under- 
  

   sökning. 
  Han 
  öfverdrog 
  silfverbladet 
  med 
  en 
  lösning 
  af 
  vax 
  

   i 
  ether, 
  hvilken, 
  sedan 
  ethern 
  afdunstat, 
  qvarlemnade 
  på 
  silfret 
  

   en 
  tunn 
  hinna 
  af 
  vax. 
  Då 
  nu 
  en 
  stark 
  gaivanisk 
  ström 
  

   genomgick 
  silfverbladet, 
  smälte 
  vaxet 
  och 
  markerade 
  på 
  detta 
  

   sätt 
  de 
  kurvor, 
  hvarest 
  strömmen 
  hade 
  samma 
  intensitet. 
  

   Dessa 
  kurvor, 
  hvilka 
  såsom 
  ofvanför 
  nämndes 
  voro 
  lemniscater, 
  

   förändrade 
  icke 
  form, 
  då 
  skifvan 
  sattes 
  mellan 
  skänglarna 
  på 
  

   en 
  elektromagnet, 
  hvaraf 
  Mach 
  kunde 
  sluta, 
  att 
  magneten 
  icke 
  

   förmådde 
  ändra 
  strömkurvornas 
  läge. 
  

  

  För 
  att 
  pröfva 
  den 
  första 
  af 
  de 
  af 
  Mach 
  använda 
  under- 
  

   sökningsmethoderna, 
  hvilken 
  utan 
  tvifvel 
  kunde 
  göras 
  betydligt 
  

   känsligsre 
  än 
  den 
  andra, 
  begagnades 
  först 
  en 
  cirkelrund 
  

   messingsskifva, 
  145 
  mm. 
  i 
  diameter 
  och 
  2 
  mm. 
  tjock. 
  Stapeln 
  

   bestod 
  af 
  6 
  Bunsens 
  elementer, 
  på 
  ett 
  ändamålsenligt 
  sätt 
  

   kombinerade 
  med 
  hvarandra; 
  galvanometern 
  med 
  spegel- 
  

   afläsning 
  var 
  särdeles 
  känslig 
  och 
  elektromagneten 
  så 
  stark, 
  

   att 
  den 
  med 
  ett 
  vanligt 
  ankare 
  förmådde 
  bära 
  50 
  kilogram. 
  

   Messingsskifvan 
  sattes 
  mellan 
  polerna 
  på 
  elektromagneten, 
  

   hvilken 
  omflyttades 
  så, 
  att 
  förbindningslinien 
  mellan 
  polerna 
  

   träfiade 
  skifvan 
  i 
  punkter, 
  som 
  hade 
  alla 
  möjliga 
  lägen 
  rela- 
  

   tivt 
  till 
  linierna 
  ab 
  och 
  cd. 
  För 
  hvarje 
  af 
  dessa 
  lägen 
  upp- 
  

   söktes 
  med 
  de 
  två 
  med 
  galvanometern 
  förbundna 
  metallspet- 
  

   sarne 
  olika 
  punkter 
  på 
  skifvan, 
  hvilka 
  icke 
  gåfvo 
  något 
  utslag, 
  

   då 
  elektromagneten 
  var 
  i 
  overksamhet, 
  men 
  då 
  erhölls 
  icke 
  

   heller 
  något 
  utslag, 
  då 
  magneten 
  var 
  verksam, 
  eller 
  då 
  polerna 
  på 
  

   magneten 
  kastades 
  om, 
  utan 
  att 
  strömmen 
  i 
  skifvan 
  förändrade 
  

   riktning. 
  Anordningen 
  var 
  så 
  känslig, 
  att 
  om 
  den 
  ena 
  metall- 
  

   spetsen 
  förflyttades 
  en 
  bråkdel 
  af 
  en 
  millimeter, 
  så 
  erhölls 
  

   genast 
  ett 
  utslag. 
  Derefter 
  gjordes 
  samma 
  försök 
  med 
  ett 
  

   på 
  en 
  glasskifva 
  fasthäftadt 
  rektangulärt 
  kopparbleck, 
  som 
  

   A^ar 
  0,025 
  mm. 
  tjockt, 
  215 
  mm. 
  långt 
  och 
  100 
  mm. 
  bredt, 
  

   men 
  resultatet 
  blef 
  fullkomligt 
  detsamma 
  som 
  med 
  messings- 
  

   skifvan. 
  De 
  sista 
  försöken 
  af 
  detta 
  slag 
  gjordes 
  med 
  ett 
  på 
  

  

  