﻿6 
  EDLUND. 
  ELEKTR. 
  STRÖMMENS 
  BANA 
  I 
  EN 
  LEDANDE 
  KROPP, 
  

  

  glas 
  fästadt 
  rektangulärt 
  stanneolblad, 
  260 
  mm. 
  långt, 
  200 
  mm, 
  

   bredt 
  och 
  0,03 
  5 
  mm. 
  tjockt, 
  ocli 
  slutligen 
  utskärs 
  ur 
  stanneol- 
  

   bladet 
  en 
  cirkelrund 
  skifva, 
  200 
  mm. 
  i 
  diameter, 
  och 
  samma 
  

   försök 
  anstäldes 
  ånyo, 
  hvarvid 
  resultatet 
  befanns 
  blifva 
  det- 
  

   samma 
  som 
  vid 
  de 
  föregående 
  försöken. 
  Dessa 
  försök 
  öfver- 
  

   ensstämma 
  således 
  med 
  de 
  af 
  Mach 
  anstälda. 
  

  

  Om 
  mot 
  livad 
  erfarenheten 
  på 
  detta 
  sätt 
  lärt, 
  magnetcn 
  

   verkligen 
  förmådde 
  ändra 
  strömkurvornas 
  läge 
  i 
  den 
  ledande 
  

   skifvan, 
  så 
  kunde 
  detta 
  naturligtvis 
  icke 
  ske 
  utan 
  att 
  ström- 
  

   kurvornas 
  intensitet 
  ökades 
  på 
  några 
  ställen 
  och 
  förminskades 
  

   på 
  andra. 
  Förändring 
  af 
  strömkurvornas 
  lägen 
  måste 
  således 
  

   nödvändigt 
  åtföljas 
  af 
  en 
  förändring 
  i 
  deras 
  relativa 
  intensitet. 
  

   Nu 
  skulle 
  det 
  kunna 
  vara 
  en 
  möjlighet, 
  att 
  det 
  för 
  åstad- 
  

   kommande 
  af 
  denna 
  intensitetsförändring 
  fordrades 
  en 
  kraft, 
  

   som 
  vore 
  större 
  än 
  den 
  magneten 
  kunde 
  förmå 
  åstadkomma, 
  

   och 
  att 
  det 
  är 
  af 
  detta 
  skäl 
  som 
  magneten 
  icke 
  mäktar 
  åstad- 
  

   komma 
  den 
  minsta 
  rubbning 
  i 
  kurvornas 
  lägen. 
  Då 
  magneten 
  

   verkar 
  på 
  en 
  rörlig 
  liniär 
  ledare, 
  genom 
  hvilken 
  en 
  ström 
  

   går, 
  så 
  sättes 
  denna 
  ledare, 
  såsom 
  bekant 
  är, 
  i 
  rörelse, 
  men 
  

   denna 
  magnetens 
  ponderomotoriska 
  verkan 
  åtföljes 
  icke 
  af 
  

   någon 
  märkbar 
  intensitetsförändring 
  af 
  det 
  slag, 
  hvarom 
  här 
  

   är 
  fråga. 
  Magnetens 
  oförmåga 
  att 
  förändra 
  strömkurvornas 
  

   lägen 
  i 
  en 
  ledande 
  skifva 
  skulle 
  på 
  detta 
  sätt 
  icke 
  strida 
  

   emot 
  dess 
  ponderomotoriska 
  verkan 
  på 
  en 
  rörlig 
  liniär 
  ström. 
  

   Om 
  man 
  på 
  experimentel 
  väg 
  vill 
  afgöra, 
  om 
  denna 
  hypothes 
  

   innebär 
  någon 
  sanning, 
  kan 
  man 
  hvarken 
  använda 
  den 
  ofvan- 
  

   före 
  beskrifna 
  anordningen 
  eller 
  den 
  som 
  blifvit 
  af 
  v. 
  Feilitzsch 
  

   och 
  Mayer 
  begagnad. 
  Man 
  måste 
  då 
  ställa 
  så 
  till, 
  att 
  ström- 
  

   kurvorna 
  vid 
  förflyttningen 
  icke 
  äro 
  utsatta 
  för 
  någon 
  förtät- 
  

   ning 
  eller 
  förtunning, 
  utan 
  kunna 
  förflytta 
  sig 
  fritt 
  och 
  obe- 
  

   hindradt 
  på 
  samma 
  sätt 
  som 
  den 
  liniära, 
  rörliga 
  ström, 
  som 
  

   påverkas 
  af 
  magneten. 
  Jag 
  har 
  sökt 
  uppnå 
  detta 
  mål 
  på 
  

   följande 
  sätt: 
  

  

  En 
  låda 
  af 
  kubisk 
  form, 
  hvars 
  fyra 
  sidor 
  bestodo 
  af 
  

   messing 
  och 
  de 
  två 
  öfriga 
  vertikala 
  af 
  glas, 
  var 
  fastsatt 
  på 
  

   en 
  trefot 
  med 
  ställskrufvar, 
  så 
  att 
  två 
  af 
  sidorna 
  kunde 
  ställas 
  

   horisontelt. 
  På 
  kubens 
  öfra 
  sida 
  var 
  en 
  liten 
  kubisk 
  iitbygg- 
  

   nad, 
  hvars 
  ena 
  sida 
  bestod 
  af 
  glas, 
  och 
  på 
  öfra 
  sidan 
  af 
  denna 
  

   utbyggnad 
  var 
  ett 
  messingsrör 
  fastsatt, 
  hvars 
  öfra 
  ända 
  täcktes 
  

   af 
  en 
  metallplatta, 
  i 
  hvars 
  medelpunkt 
  en 
  tunn 
  silfvertråd 
  var 
  

   fästad. 
  Metallplattan 
  kunde 
  vridas 
  omkring 
  och 
  vriduings- 
  

  

  