﻿12 
  BDl.LKD. 
  ELEKTR. 
  STRÖMMENS 
  BANA 
  I 
  EN 
  LEDANDE 
  KllOPP. 
  

  

  som 
  då 
  trådarne 
  endast 
  voro 
  två. 
  Då 
  trådarne 
  voro 
  fyra, 
  

   borde 
  strömbanorna 
  i 
  cylinderns 
  nedra 
  del 
  antaga 
  ett 
  mera 
  

   vertikalt 
  läge 
  än 
  då 
  de 
  endast 
  voro 
  två, 
  och 
  således 
  utslagen 
  

   biifva 
  olika, 
  i 
  fall 
  de 
  till 
  någon 
  del 
  berodde 
  härpå. 
  

  

  Försöksserien 
  4. 
  Utslagen 
  beräknade 
  för 
  en 
  strömstyrka 
  

   = 
  100. 
  

  

  Cylindern 
  försedd 
  med 
  4 
  trådar. 
  Utslag: 
  37,57 
  — 
  39,13 
  — 
  38,43 
  

   Medium, 
  38,38. 
  

  

  Cylindern 
  försedd 
  med 
  2 
  trådar. 
  Utslag: 
  38,8.5 
  — 
  39,3 
  -i 
  — 
  39, 
  1 
  3 
  

   Medium 
  39,i 
  i. 
  

  

  Försöksserien 
  5. 
  Utslagen 
  beräknade 
  med 
  begagnande 
  

   af 
  koefficienten 
  0,46 
  5 
  7. 
  

  

  Utslagen 
  

   strömstyrkan 
  observ. 
  beräkn. 
  skilnad 
  

  

  Cylindern 
  försedd 
  med 
  2 
  trådar 
  

  

  88,5 
  41,15 
  :--- 
  41,21 
  -— 
  0,06 
  

  

  88,0 
  40,S8 
  40,98 
  — 
  0,10 
  

  

  Cylindern 
  försedd 
  med 
  4 
  trådar 
  

  

  96,0 
  45,70 
  44,71 
  + 
  0,99 
  

  

  100,2 
  46,44 
  46,66 
  — 
  0,22 
  

  

  De 
  två 
  sista 
  serierna 
  leda 
  båda 
  till 
  samma 
  resultat, 
  nem- 
  

   ligen 
  att 
  utslagens 
  storlek 
  är 
  oberoende 
  af 
  antalet 
  berörings- 
  

   punkter 
  emellan 
  cylindern 
  och 
  det 
  svafvelsyrehaltiga 
  vattnet, 
  

   samt 
  att 
  således 
  det 
  erhållna 
  resultatet 
  är 
  lika 
  med 
  det 
  som 
  

   skulle 
  hafva 
  erhållits, 
  om 
  hela 
  den 
  nedra 
  kanten 
  af 
  cylindern 
  

   varit 
  i 
  beröring 
  med 
  vätskan. 
  

  

  Frågar 
  man 
  efter 
  orsaken 
  dertill, 
  att 
  rnägneten 
  icke 
  för- 
  

   mår 
  att 
  förflytta 
  strömmen 
  från 
  ett 
  ställe 
  till 
  ett 
  annat, 
  så 
  

   inser 
  man 
  lätt, 
  att 
  denna 
  icke, 
  såsom 
  några 
  antagit, 
  är 
  att 
  

   söka 
  i 
  det 
  elektriska 
  ledningsmotståndet; 
  ty 
  det 
  är 
  tydligt 
  af 
  

   sig 
  sjelft, 
  att 
  om 
  motståndet 
  skulle 
  kunna 
  hindra 
  förflyttningen, 
  

   måste 
  detta 
  vara 
  större 
  än 
  eller 
  åtminstone 
  lika 
  stort 
  med 
  

   den 
  kraft, 
  som 
  magneten 
  äger 
  för 
  att 
  åstadkomma 
  förflytt- 
  

   ningen. 
  Magnetens 
  kraft 
  i 
  detta 
  hänseende 
  uppmätes 
  af 
  

   torsionen 
  hos 
  ujDphängningstråden. 
  Huru 
  obetydligt 
  lednings- 
  

   motståndet 
  hos 
  en 
  metall 
  i 
  sjelfva 
  verket 
  är 
  i 
  jemförelse 
  

   härmed, 
  kan 
  man 
  inse 
  deraf, 
  att 
  om 
  man 
  insläpper 
  i 
  en 
  ledare 
  

   af 
  större 
  utsträckning 
  en 
  qvantitet 
  elektricitet, 
  äfven 
  om 
  denna 
  

   är 
  så 
  ringa, 
  att 
  den 
  knappast 
  förmår 
  att 
  åstadkomma 
  den 
  ^ 
  

   minsta 
  elektroskopiska 
  verkan, 
  så 
  förflyttar 
  den 
  sig 
  genast 
  

  

  