﻿BIHANG 
  TILL 
  K. 
  SV. 
  VET.-AKAD. 
  HANDL. 
  BAND 
  0. 
  X:0 
  8. 
  5 
  

  

  af 
  ifrågavarande 
  problem, 
  hvilken, 
  tillämpad 
  på 
  vårt 
  solsystem, 
  

   skulle 
  innebära 
  en 
  förbättring 
  af 
  nu 
  uppstälda 
  planettheorier» 
  

   ungefär 
  likartad 
  med 
  den, 
  hvilken 
  ernåddes 
  medelst 
  den 
  ellip- 
  

   tiska 
  hypothesens 
  substitution 
  i 
  stället 
  för 
  den 
  epicykliska, 
  

   så 
  torde 
  sådant 
  ej 
  vara 
  omöjligt. 
  

  

  Den 
  egendomliga 
  beskaffenheten 
  af 
  vårt 
  solsystem, 
  der 
  

   de 
  större 
  planeternas 
  excentriciteter 
  och 
  lutningarna 
  af 
  deras 
  

   banor 
  mot 
  hvarandra 
  äro 
  mycket 
  små, 
  och 
  der 
  framför 
  allt 
  

   planeternas 
  ömsesidiga 
  attraktioner 
  äro 
  obetydliga 
  i 
  jemförelse 
  

   med 
  solens, 
  har 
  föranledt 
  en 
  behandlingsmethod 
  för 
  den 
  ap- 
  

   proximativa 
  lösningen 
  af 
  tre 
  kroppars 
  problemet, 
  som, 
  med 
  hän- 
  

   seende 
  till 
  den 
  riktning, 
  i 
  hvilken 
  de 
  mathematiska 
  kunskaperna 
  

   blifvit 
  utvecklade, 
  måste 
  kallas 
  jemförelsevis 
  enkel. 
  Man 
  har 
  

   nämligen, 
  med 
  några 
  få 
  undantag, 
  i 
  den 
  första 
  tillnärmelsen 
  

   förutsatt 
  banan 
  vara 
  en 
  ellips, 
  i 
  hvilken 
  rörelsen 
  försiggår 
  i 
  

   enlighet 
  med 
  Keplees 
  lagar; 
  men, 
  för 
  att 
  sedermera 
  erhålla 
  

   den 
  rörliga 
  kroppens 
  koordinater 
  med 
  större 
  noggrannhet 
  än 
  

   medelst 
  den 
  elliptiska 
  hypothesen 
  kunde 
  ernås, 
  beräknade 
  man 
  

   inflytandet 
  af 
  den 
  tredje 
  kroppens 
  attraktion 
  under 
  förutsätt- 
  

   ning 
  att 
  denna 
  beräkning 
  kunde 
  ordnas 
  efter 
  de 
  stigande 
  po- 
  

   tenserna 
  af 
  ifrågavarande 
  attraktion 
  i 
  förhållande 
  till 
  solens. 
  

   De 
  i 
  sjelfva 
  verket 
  relativt 
  små 
  planetmassorna 
  syntes 
  ställa 
  

   det 
  berättigande 
  af 
  denna 
  förutsättning 
  utom 
  allt 
  tvifvel, 
  och 
  

   gaf 
  man 
  åt 
  dessa 
  inflytanden 
  formen 
  af 
  korrektioner 
  till 
  de 
  

   elliptiska 
  elementen, 
  så 
  visade 
  sig 
  dessa, 
  åtminstone 
  för 
  de 
  

   större 
  planeterna 
  temligen 
  små. 
  Det 
  berättigade 
  uti 
  detta 
  för- 
  

   faringssätt 
  syntes 
  äfven 
  hafva 
  blifvit 
  bekräftadt 
  och 
  fortfarande 
  

   bekräftas 
  af 
  erfarenheten, 
  ty 
  de 
  förutberäkningar 
  af 
  himla- 
  

   kropparnas 
  lägen, 
  som 
  i 
  enlighet 
  med 
  de 
  antydda 
  principerna 
  

   blifvit 
  utförda, 
  öfverensstämma 
  vanligen 
  ganska 
  nära 
  med 
  re- 
  

   sultaten 
  af 
  iakttagelserna. 
  Det 
  lider 
  ej 
  heller 
  något 
  tvifvel 
  

   derom, 
  att 
  man 
  ju 
  alltid 
  kan, 
  medelst 
  ett 
  system 
  af 
  oscule- 
  

   rande 
  elliptiska 
  element, 
  strängt 
  återgifva 
  en 
  himlakropps 
  läge 
  

   och 
  hastighet 
  i 
  ett 
  gifvet 
  ögonblick; 
  men 
  häraf 
  följer 
  alldeles 
  

   icke, 
  att 
  ändringarne 
  af 
  dessa 
  element 
  från 
  en 
  oskulations- 
  

   punkt 
  till 
  en 
  annan 
  skola 
  kunna 
  beräknas 
  medelst 
  uttryck, 
  

   som 
  bestå 
  af 
  serier, 
  fortgående 
  efter 
  de 
  stigande 
  potenserna 
  

   af 
  den 
  tredje 
  kroppens 
  attraktion 
  i 
  förhållande 
  till 
  den 
  första 
  

   kroppens 
  eller 
  solens. 
  Beräknar 
  man 
  dessa 
  ändringar 
  eller 
  

   de 
  s. 
  k. 
  störingarne 
  utan 
  afseende 
  på 
  om 
  den 
  antydda 
  följden 
  

   af 
  approximationer 
  är 
  konvergent 
  eller 
  endast 
  halfkonvergent. 
  

  

  