﻿BIHANG 
  TILL 
  K. 
  SV. 
  VET.-AKAD. 
  HANDL. 
  BAND. 
  6. 
  N:0 
  8. 
  9 
  

  

  Under 
  sädana 
  förhållanden 
  blifver 
  tydligen 
  en 
  uppskattnins; 
  

   af 
  den 
  störande 
  kraftens 
  belopp 
  ofullständig, 
  och 
  man 
  torde 
  

   derför 
  ej 
  misstaga 
  sig, 
  om 
  man 
  i 
  denna 
  omständighet 
  ser 
  en 
  

   förklaringsgrund 
  till 
  de 
  divergerande 
  värden 
  för 
  planetmas- 
  

   sorna, 
  hvilka 
  framo-ått 
  ur 
  olika 
  undersökninsar. 
  Från 
  theore- 
  

   tisk 
  ståndpunkt 
  betraktadt 
  synes 
  derför 
  de 
  hittills 
  följda 
  prin- 
  

   ciperna, 
  hvilka 
  legat 
  till 
  grund 
  för 
  theorien 
  för 
  himlakrop- 
  

   parnas 
  rörelser, 
  ej 
  längre 
  motsvara 
  det 
  vetenskapliga 
  behofvet, 
  

   men 
  de 
  göra 
  det 
  ej 
  heller 
  i 
  allmänhet 
  i 
  praktiskt 
  hänseende. 
  

  

  Det 
  torde 
  ej 
  vara 
  någon 
  astronom 
  obekant, 
  att 
  Prof. 
  New- 
  

   COMB, 
  oaktadt 
  den 
  stora 
  utbildning 
  måntheorien 
  i 
  sednaste 
  ti- 
  

   der 
  vunnit, 
  lyckades 
  konstatera 
  tillvaron 
  af 
  en 
  dittills 
  okänd 
  

   term 
  med 
  kort 
  period 
  i 
  månrörclsen, 
  hvars 
  upprinnelse 
  likväl 
  

   ännu 
  ej 
  blifvit 
  förklarad. 
  Likaledes 
  visade 
  en 
  diskussion 
  af 
  

   differenserna 
  emellan 
  Le 
  Verriees 
  Saturnustabeller 
  och 
  ob- 
  

   servationsresultaten 
  att 
  en 
  periodisk 
  term 
  förefanns, 
  hvilken, 
  

   enligt 
  Herr 
  Gaillot's 
  omnämnande 
  af 
  detta 
  förhållande 
  i 
  Pa- 
  

   riserakademien, 
  säkerligen 
  icke 
  uppstått 
  genom 
  något 
  förbi- 
  

   seende 
  vid 
  de 
  numeriska 
  räkningarna. 
  Vidare 
  kunna 
  vi 
  i 
  

   sammanhang 
  härmed 
  ihogkomma 
  den 
  ännu 
  ingalunda 
  afgjorda 
  

   fråsfan 
  om 
  sekularändringen 
  af 
  månens 
  medelrörelse, 
  samt 
  de 
  

   egendomligheter, 
  man 
  kunnat 
  konstatera 
  i 
  den 
  Enckeska 
  ko- 
  

   metens 
  rörelse. 
  Och 
  slutligen 
  framställer 
  sig 
  för 
  oss 
  det 
  inga- 
  

   lunda 
  tillfredsställande 
  förhållandet 
  i 
  all 
  sin 
  nakna 
  verklighet, 
  

   att 
  man 
  endast 
  undantagsvis 
  lyckats 
  återgifva 
  resultaten 
  af 
  

   längre 
  iakttagelseserier 
  medelst 
  rent 
  theoretiska 
  beräkningar, 
  

   så 
  att 
  öfverensstämmelsen 
  emellan 
  räkning 
  och 
  observation 
  

   fullt 
  motsvarat 
  den 
  noggrannhet, 
  man 
  varit 
  berättigad 
  att 
  till- 
  

   skrifva 
  den 
  sednare. 
  

  

  Dessa 
  hänvisningar 
  till 
  ofullständigheten 
  i 
  den 
  theoretiska 
  

   beräkningen 
  af 
  himlakropparnas 
  rörelser 
  har 
  man 
  understun- 
  

   dom 
  medelst 
  mer 
  eller 
  mindre 
  antagliga 
  hypotheser 
  sökt 
  att 
  

   förklara, 
  vid 
  andra 
  tillfällen 
  deremot 
  icke. 
  Något 
  väsentligt 
  

   har 
  man 
  härmed 
  visserligen 
  icke 
  vunnit, 
  ty 
  det 
  har 
  ännu 
  ej 
  i 
  

   ett 
  enda 
  fall 
  lyckats 
  att 
  bringa 
  inflytandet 
  på 
  himlakropparnas 
  

   rörelser 
  af 
  andra 
  krafter 
  än 
  den 
  Xewtonska 
  attraktionen 
  till 
  

   full 
  evidens: 
  och 
  hvad 
  tillit 
  kan 
  man 
  i 
  sjelfva 
  verket 
  hysa 
  

   till 
  dylika 
  hypothesers 
  realitet, 
  då 
  nödvändigheten 
  af 
  deras 
  

   uppställande 
  beror 
  på 
  en 
  förutsättning, 
  som 
  ej 
  befinnes 
  vara 
  

   realiserad, 
  den 
  nämligen, 
  att 
  tillförlitligheten 
  hos 
  beräkningarna 
  

   af 
  de 
  störande 
  krafternas 
  inflytande 
  är 
  höjd 
  öfver 
  alla 
  tvif- 
  

  

  