﻿10 
  GYLBÉN. 
  THEOBIE 
  FÖR 
  HIMLAKROPPARNAS 
  RÖRELSER. 
  

  

  vel? 
  Det 
  vore 
  derföre 
  hvarken 
  uågou 
  ringa, 
  eller 
  till 
  sina 
  

   följder 
  betydelselös 
  sak, 
  om 
  man 
  lyckades 
  vinna 
  en 
  utgångs- 
  

   punkt 
  för 
  den 
  theoretiska 
  undersökningen 
  af 
  himlakropparnas 
  

   rörelser, 
  hvilken 
  så 
  till 
  vida 
  bättre 
  motsvarade 
  det 
  förelig- 
  

   gande 
  problemets 
  natur, 
  än 
  förutsättningen 
  af 
  Kepleeska 
  

   oskulerande 
  ellipser, 
  att 
  man 
  från 
  densamma 
  kunde 
  företaga 
  

   de 
  successiva 
  approximationerna 
  med 
  större 
  utsigt 
  att 
  ernå 
  

   ett 
  exakt 
  resultat, 
  än 
  utvecklingen 
  efter 
  de 
  störande 
  krafter- 
  

   nas 
  stigande 
  potenser 
  erbjuder. 
  

  

  Sedan 
  flere 
  år 
  har 
  jag 
  egnat 
  åtskillig 
  tid 
  och 
  eftertanke 
  

   åt 
  uppnåendet 
  af 
  en 
  sådan 
  utgångspunkt, 
  och, 
  såsom 
  jag 
  hop- 
  

   pas, 
  ej 
  alldeles 
  fruktlöst. 
  Det 
  är 
  hufvudresultaten 
  af 
  dessa 
  

   bemödanden, 
  i 
  efterföljande 
  undersökningar 
  komma 
  att 
  med- 
  

   delas. 
  Sakens 
  vigt 
  synes 
  nämligen 
  rättfärdiga 
  ett 
  provisoriskt 
  

   meddelande, 
  redan 
  innan 
  undersökningarna 
  vunnit 
  den 
  om- 
  

   fattning, 
  att 
  numeriska 
  resultat 
  på 
  grund 
  af 
  desamma 
  omedel- 
  

   bart 
  skulle 
  kunna 
  erhållas. 
  Ty 
  om 
  äfven 
  erfarenheten 
  komme 
  

   att 
  visa, 
  det 
  väsentliga 
  ändringar 
  af 
  den, 
  i 
  det 
  följande 
  an- 
  

   tydda 
  vägen 
  blifva 
  nödvändiga 
  för 
  att 
  leda 
  till 
  praktiska 
  re- 
  

   sultat, 
  så 
  torde 
  å 
  andra 
  sidan 
  dock 
  mina 
  förhoppningar 
  ej 
  deri 
  

   komma 
  att 
  svikas, 
  att 
  svårigheter 
  på 
  densamma 
  kunna 
  öfver- 
  

   vinnas, 
  som 
  hittills 
  ansetts 
  oöfverstigliga. 
  

  

  Ehuru 
  det 
  visserligen 
  är 
  oegentligt 
  att 
  i 
  »tre 
  kroppars 
  

   problemet» 
  tala 
  om 
  en 
  störd 
  och 
  om 
  en 
  störande 
  kropp, 
  skall 
  

   denna 
  terminologi 
  dock 
  här 
  bibehållas, 
  alldenstund 
  densamma 
  

   ej 
  kan 
  gifva 
  anledning 
  till 
  något 
  missförstånd. 
  Den 
  kropp, 
  

   hvars 
  rörelse 
  undersökes, 
  skall 
  således 
  i 
  det 
  följande 
  beteck- 
  

   nas 
  såsom 
  »den 
  störda.» 
  Af 
  de 
  båda, 
  på 
  denna 
  kropps 
  rörelse 
  

   inverkande 
  kropparna, 
  skall 
  den, 
  hvars 
  attraktion 
  är 
  störst, 
  

   benämnas 
  »centralkropp», 
  den 
  andra 
  åter 
  »den 
  störande». 
  Här- 
  

   med 
  är 
  nu 
  genast 
  det 
  fall 
  uteslutet, 
  då 
  de 
  båda 
  inverkande 
  

   kropparna 
  vexelvis 
  kunna 
  anses 
  såsom 
  centralkroppar, 
  i 
  det 
  

   den 
  störda 
  under 
  sin 
  rörelse 
  vid 
  en 
  tidpunkt 
  kommer 
  mycket 
  

   nära 
  den 
  ena, 
  vid 
  én 
  annan 
  mycket 
  nära 
  den 
  andra. 
  Men 
  vi 
  

   skola 
  fastställa 
  äfven 
  andra 
  inskränkningar. 
  

  

  Då 
  det 
  nu, 
  till 
  en 
  början, 
  endast 
  är 
  fråga 
  om 
  en 
  fram- 
  

   ställning 
  af 
  det 
  väsentliga 
  i 
  den 
  nya 
  theorien 
  för 
  himlakrop- 
  

   parnas 
  rörelser, 
  så 
  har 
  det 
  synts 
  lämpligt 
  att 
  begynna 
  med 
  

   bestämningen 
  af 
  rörelsen 
  i 
  den 
  störda 
  kroppens 
  banplan. 
  Man 
  

  

  