﻿BIHANG 
  TILL 
  K. 
  SV. 
  VET.-AKAD. 
  HANDL., 
  BAND. 
  6. 
  N:0 
  8. 
  11 
  

  

  har 
  dervid 
  gjort 
  den 
  förutsättningen, 
  att 
  den 
  störda 
  och 
  den 
  

   störande 
  kroppens 
  banor 
  ej 
  bilda 
  större 
  vinkel 
  med 
  hvarandra, 
  

   än 
  att 
  den 
  af 
  Hansen 
  genomförda 
  transformationen 
  af 
  de 
  rät- 
  

   vinkliga 
  koordinaterna 
  till 
  den 
  förra 
  kroppens 
  banplan 
  kan 
  

   ske 
  utan 
  oläo-enhet. 
  Denna 
  transformation 
  är 
  visserligen 
  all- 
  

   tid 
  tillämplig, 
  men 
  det 
  gifves 
  dock 
  fall, 
  der 
  ett 
  annat 
  till- 
  

   väffaeående 
  medför 
  större 
  fördelar. 
  — 
  Deriemte 
  har 
  man 
  

   äfven 
  antagit, 
  att 
  den" 
  störda 
  kroppens 
  afstånd 
  från 
  central- 
  

   kroppei) 
  antingen 
  är 
  ständigt 
  mindre 
  eller 
  ständigt 
  större 
  än 
  

   den 
  störandes, 
  hvarigenom 
  den 
  s. 
  k. 
  störingsfunktionen 
  alltid 
  

   kan 
  utvecklas 
  i 
  en 
  konvergent 
  serie, 
  fortgående 
  efter 
  de 
  sti- 
  

   gande 
  eller 
  efter 
  de 
  fallande 
  potenserna 
  af 
  förhållandet 
  emel- 
  

   lan 
  dessa 
  afstånd. 
  Det 
  fall, 
  då 
  ifrågavarande 
  förhållande 
  kan 
  

   blifva 
  vexelvis 
  mindre 
  och 
  större 
  än 
  enheten 
  erfordrar 
  en 
  all- 
  

   deles 
  speciel 
  behandling, 
  men 
  kan 
  ofta, 
  då 
  detta 
  förhållande 
  

   närmar 
  sig 
  enheten, 
  återföras 
  till 
  den 
  händelse 
  då 
  central- 
  

   kroppen 
  och 
  den 
  störande 
  kroppen 
  byta 
  roler. 
  

  

  Framställningen 
  af 
  de 
  egentliga 
  undersökningarna 
  skall 
  

   jag 
  emellertid 
  låta 
  föregås 
  af 
  en 
  schematisk 
  sammanställning 
  

   af 
  de 
  operationer, 
  hvarigenom 
  den 
  störda 
  kroppens 
  ort 
  i 
  

   banan 
  härledes. 
  Denna 
  sammanställning 
  skall 
  äfven 
  gifva 
  oss 
  

   tillfälle 
  att 
  fastställa 
  en 
  terminologi, 
  som 
  i 
  väsentlig 
  mån 
  

   kommer 
  att 
  underlätta 
  fram, 
  ställningarne 
  i 
  det 
  följande. 
  

  

  Summan 
  af 
  centralkroppens 
  och 
  den 
  störda 
  kroppens 
  mas- 
  

   sor 
  skall 
  betecknas 
  med 
  //^ 
  ; 
  man 
  kan 
  dervid 
  antaga 
  den 
  förra 
  

   massan 
  såsom 
  enhet, 
  men 
  man 
  måste 
  tänka 
  sig 
  f.i^ 
  innehålla 
  

   en 
  faktor, 
  beroende 
  på 
  de 
  enheter, 
  i 
  hvilka 
  tiden 
  och 
  afstån- 
  

   den 
  uttryckas. 
  Samma 
  faktor 
  tankes 
  äfven 
  ingå 
  i 
  en 
  annan 
  

   koefficient 
  ,(/2, 
  hvilken 
  dessutom 
  såsom 
  faktorer 
  innehålla 
  dels 
  

   den 
  störande 
  kroppens 
  massa, 
  dels 
  ett 
  konstant 
  förhållande, 
  

   hvars 
  numeriska 
  värde 
  bestämmes 
  i 
  enlighet 
  med 
  vissa, 
  pro- 
  

   blemets 
  behandling- 
  underlättande 
  vilkor. 
  

  

  En 
  i 
  de 
  definitiva 
  uttrycken, 
  som 
  innehålla 
  problemets 
  

   lösning, 
  förekommande 
  oberoende 
  föränderlig 
  skall 
  beteck- 
  

   nas 
  med 
  T 
  och 
  benämnas 
  »reducerad 
  tid». 
  Med 
  detta 
  ar- 
  

   gument 
  beräknas 
  nu 
  först 
  och 
  främst 
  de 
  numeriska 
  värdena 
  

   för 
  trenne 
  qvantiteter 
  €q, 
  Vq 
  och 
  j^^, 
  hvilka 
  skola 
  kallas: 
  »inter- 
  

   mediär 
  anomali», 
  »intermediär 
  längd» 
  och 
  »interme- 
  

   diär 
  radius-vektor». 
  

  

  