﻿BIHANG 
  TILL 
  K. 
  SV. 
  VET.-AKAD. 
  HANDL. 
  BAND. 
  6. 
  N:0 
  8. 
  27 
  

  

  Nu 
  finner 
  man 
  emellertid 
  lätt, 
  att 
  

   således 
  blifver 
  

  

  och 
  insättas 
  dessa 
  värden 
  i 
  likh. 
  (12), 
  så 
  befinnes 
  

  

  (ifi) 
  'o 
  ^ 
  " 
  (1 
  + 
  ,;)3 
  (^' 
  — 
  ,";^) 
  = 
  — 
  7^ 
  (^ 
  — 
  ^o) 
  + 
  ^ 
  

  

  + 
  ^ 
  (2 
  -^ 
  + 
  ^^^ 
  

  

  '>\ 
  

  

  1'^ 
  \ 
  dvQ 
  \dti 
  

  

  9. 
  

  

  Då 
  den 
  störda 
  kroppens 
  radius-vektor 
  är 
  mindre 
  än 
  den 
  

   störandes, 
  är 
  formeln 
  (14) 
  icke 
  den 
  lämpligaste, 
  som 
  kan 
  tagas 
  

   till 
  utgångspunkt 
  för 
  beräkningen 
  af 
  variationen. 
  Ölägenhe- 
  

   terna 
  af 
  densamma 
  äro 
  derjemte 
  desto 
  större 
  ju 
  större 
  diffe- 
  

   rensen 
  emellan 
  de 
  extrema 
  värdena 
  af 
  den 
  störda 
  kroppens 
  

   radius-vektor 
  äro 
  i 
  förhållande 
  till 
  deras 
  summa. 
  För 
  dessa 
  

   fall 
  bör 
  således 
  en 
  annan 
  utgångsformel 
  sökas, 
  och 
  denna 
  vin- 
  

   -nes 
  på 
  följande 
  sätt. 
  

  

  Vi 
  definierade 
  i 
  art. 
  5 
  en 
  variabel 
  it^ 
  medelst 
  följande 
  

   relation 
  

  

  d. 
  v. 
  s. 
  

  

  Då 
  man 
  således 
  har 
  

  

  n 
  -u 
  .A,-? 
  1/^ 
  

  

  du 
  

  

  