﻿BIHAKG 
  TILL 
  K. 
  SV. 
  VET.-AKAD. 
  HANDL. 
  BAND 
  6. 
  N:0 
  10. 
  13 
  

  

  så 
  betydligt 
  för 
  samma 
  trädslag, 
  beroende 
  dels 
  pä 
  växtplatsen, 
  

   trädets 
  ålder 
  samt 
  frän 
  hvilken 
  del 
  af 
  trädet 
  profvet 
  tagits 
  ^), 
  

   att 
  några 
  fullt 
  konstanta 
  och 
  bestämmande 
  karakterer 
  ej 
  kunnat 
  

   erhållas. 
  Våra 
  drifvedsprof 
  tillhöra 
  alla 
  de 
  lätta 
  trädslagen; 
  

   isynnerhet 
  utmärka 
  sig 
  löfträdsprofven 
  för 
  sin 
  låga 
  specifika 
  

   vigt. 
  Hos 
  ett 
  prof, 
  som 
  visade 
  sig 
  vara 
  kärnved 
  af 
  lärkträdet, 
  

   uppgår 
  specifika 
  vigten 
  till 
  0,8 
  1, 
  hvilket 
  för 
  detta 
  trädslag 
  är 
  

   ovanligt 
  högt. 
  Veden 
  är 
  här 
  tillika 
  hård 
  och 
  fast. 
  I 
  allmänhet 
  

   skilja 
  sig 
  barrträdsprofven 
  med 
  afseende 
  på 
  hårdheten 
  märkbart 
  

   från 
  löfträdsprofven, 
  hvilkas 
  ved 
  är 
  mycket 
  mjuk 
  och 
  porös. 
  

  

  Efter 
  föregående 
  allmänna 
  redogörelse 
  angående 
  drifveden 
  

   må 
  nu 
  redogöras 
  för 
  de 
  anstälda 
  mikroskopiska 
  undersöknin- 
  

   garne 
  rörande 
  drifvedens 
  inre 
  bygnad. 
  Härvid 
  skall 
  jag 
  för 
  

   att 
  undvika 
  onödig 
  vidlyftighet 
  uppställa 
  vissa 
  prof 
  såsom 
  ty- 
  

   per 
  och 
  efter 
  redogörelsen 
  för 
  dessa 
  uppräkna 
  de 
  prof, 
  som 
  

   med 
  dem 
  äro 
  väsentligen 
  öfverensstämraande, 
  på 
  samma 
  gång 
  

   angifvande 
  de 
  smärre 
  afvikelser, 
  som 
  kunna 
  förefinnas. 
  

  

  l:sta 
  typen: 
  profvet 
  n:o 
  64: 
  ved 
  med 
  bark, 
  tydlig 
  färg- 
  

   skilnad 
  mellan 
  kärnved 
  och 
  splint, 
  den 
  förra 
  gulbrun, 
  den 
  se- 
  

   nare 
  ljust 
  gul. 
  

  

  Hartskanaler 
  i 
  vertikal 
  rigtning 
  talrika, 
  uppträdande 
  hufvud- 
  

   sakligen 
  i 
  årsringens 
  höstzon. 
  Deras 
  storlek 
  vexlande. 
  Kärl 
  

   förekomma 
  ej 
  utanför 
  märgslidan. 
  

  

  Vedens 
  hufvudmassa 
  består 
  af 
  trakeider, 
  hvilka 
  på 
  de 
  ra- 
  

   diala 
  väggarna 
  äro 
  försedda 
  med 
  ringporer. 
  Dessa 
  uppträda 
  

   talrikast 
  mot 
  cellernas 
  ändar, 
  der 
  de 
  ofta 
  stå 
  så 
  tätt, 
  den 
  ena 
  

   ofvanför 
  den 
  andra, 
  att 
  de 
  yttre 
  ringarne 
  sammanstöta. 
  Un- 
  

   dantagsvis 
  anträffas 
  tvänne 
  ringporer 
  i 
  bredd 
  på 
  cellväggen. 
  

   Från 
  värzonens 
  första 
  cellrader 
  aftaga 
  porerna 
  både 
  i 
  antal 
  

   och 
  storlek 
  utåt 
  höstzonen, 
  der 
  de 
  slutligen 
  blifva 
  ganska 
  säll- 
  

   synta. 
  Deremot 
  uppträda 
  på 
  de 
  tangentiala 
  väggarna 
  af 
  höst- 
  

   zonens 
  3 
  — 
  5 
  yttre 
  cellrader 
  helt 
  små 
  ringporer, 
  hvilka 
  äro 
  kor- 
  

   sade, 
  vanligen 
  vinkelrätt, 
  af 
  tvänne 
  mörka 
  strimmor 
  (fig. 
  4). 
  

  

  Märgstrålarne 
  äro 
  af 
  tvänne 
  slag, 
  dels 
  sådana, 
  hvilkas 
  bredd 
  

   utgöras 
  af 
  endast 
  en 
  cell, 
  enradiga, 
  dels 
  sådana, 
  hvilkas 
  bredd 
  

   åtminstone 
  på 
  midten 
  utgöres 
  af 
  2 
  — 
  6 
  celler, 
  flerradiga 
  märg- 
  

   strålar. 
  De 
  förra 
  äro 
  vanligare 
  än 
  de 
  senare, 
  hvilka 
  alltid 
  om- 
  

   sluta 
  en 
  hartskanal 
  samt 
  äro 
  bredast 
  på 
  midten, 
  derifrån 
  de 
  

   smalna 
  mot 
  ändarna, 
  der 
  hela 
  bredden 
  upptages 
  af 
  endast 
  en 
  

  

  O 
  Bulletin 
  de 
  la 
  Société 
  Botanique 
  de 
  France. 
  T. 
  XXVI. 
  1879. 
  S. 
  246. 
  

   Se 
  Yidare 
  Xördlixgee, 
  Eigenschaften 
  dep 
  Hölzer. 
  

  

  