﻿18 
  ÖRTENBLAD, 
  OM 
  SYDGRÖNLANDS 
  DRIFVED. 
  

  

  Vedens 
  färg 
  afviker 
  något 
  från 
  de 
  ofvan 
  beskrifna 
  prof- 
  

   vens 
  genom 
  en 
  svagt 
  rödaktig 
  anstrykning. 
  Gränserna 
  mellan 
  

   årsringarne 
  äro 
  ej 
  heller 
  så 
  skarpt 
  markerade. 
  

  

  Med 
  n:o 
  96 
  öfverensstämma 
  profven 
  n:is 
  10 
  och 
  88. 
  

  

  6:te 
  typen: 
  n:o 
  73: 
  ved 
  utan 
  bark, 
  alltigenom 
  af 
  ljus 
  färg, 
  

   mycket 
  lös 
  och 
  lätt. 
  Märgen 
  stor, 
  omkring 
  3 
  mm. 
  i 
  tvärmått. 
  

   Märgfläckar 
  högst 
  sällsynta. 
  

  

  Tvärsnittet 
  utvisar 
  talrika 
  kärlöppningar, 
  spridda 
  öfver 
  

   hela 
  årsringen. 
  Hartskanaler 
  saknas. 
  Gränsen 
  mellan 
  årsrin- 
  

   garne 
  är 
  tydligt 
  märkbar 
  derpå, 
  att 
  höstzonens 
  tvänne 
  yttersta 
  

   cellrader 
  äro 
  starkt 
  sammantryckta; 
  deremot 
  är 
  icke 
  höstzonen 
  

   fattigare 
  på 
  kärl, 
  ej 
  heller 
  äro 
  höstzonens 
  celler 
  tjockväggigare 
  

   än 
  vårzonens. 
  Kärlen 
  ligga 
  oftast 
  ensamma 
  men 
  kunna 
  äfven 
  

   vara 
  anordnade 
  bredvid 
  hvarandra 
  i 
  radial 
  rigtning, 
  så 
  att 
  de 
  

   bilda 
  en 
  sammanhängande 
  rad 
  af 
  högst 
  4 
  st. 
  Kärlens 
  väggar 
  

   äro 
  fullsatta 
  med 
  ringporer, 
  hvilkas 
  yttre 
  begränsning 
  genom 
  

   påverkning 
  af 
  grannporerna 
  ofta 
  bildar 
  en 
  6-sidig 
  figur, 
  hvars 
  

   största 
  diagonal 
  ligger 
  i 
  horisontal 
  rigtning 
  och 
  föga 
  under- 
  

   stiger 
  bredden 
  af 
  en 
  vedcell. 
  Poröppningen 
  är 
  oval 
  med 
  största 
  

   utsträckningen 
  i 
  horisontal 
  rigtning. 
  Kärlbottnarne 
  hafva 
  stark 
  

   lutning 
  mellan 
  tangentialväggarna, 
  så 
  att 
  de 
  ofta 
  med 
  dessa 
  

   bilda 
  en 
  vinkel 
  understigande 
  45°. 
  

  

  Vedparenkymcellerna 
  hafva 
  på 
  de 
  radiala 
  väggarne 
  helt 
  

   små 
  porer, 
  hvilka 
  hufvudsakligen 
  uppträda 
  mot 
  cellernas 
  ändar. 
  

   Dessa 
  porer 
  äro 
  genomskurna 
  antingen 
  af 
  en 
  längre 
  strimma 
  

   eller 
  ock 
  af 
  två 
  sådana, 
  som 
  skära 
  hvarandra 
  under 
  sneda 
  vinklar. 
  

  

  Vedparenkymet 
  förekommer 
  talrikast 
  i 
  vårzönen. 
  Dessa 
  

   cellers 
  bredd 
  så 
  väl 
  i 
  radial 
  som 
  tangential 
  rigtning 
  är 
  ungefär 
  

   lika 
  med 
  bredden 
  af 
  två 
  prosenkymceller, 
  och 
  längden 
  är 
  2 
  k 
  

   3 
  gånger 
  större 
  än 
  bredden. 
  Parenkymcellerna 
  hafva 
  så 
  väl 
  

   större 
  som 
  mindre, 
  alltid 
  enkla 
  porer, 
  af 
  hvilka 
  de 
  mindre 
  äro 
  

   vanligast. 
  

  

  Märgstrålarne 
  äro 
  alla 
  enradiga. 
  Deras 
  höjd, 
  som 
  någon 
  

   gång 
  öfverstiger 
  20 
  celler, 
  utgöres 
  vanligen 
  af 
  omkring 
  10 
  

   celler. 
  Märgstrålcellerna 
  hafva 
  dels 
  stora 
  dels 
  små 
  porer. 
  Det 
  

   förra 
  slaget 
  uppträder 
  konstant, 
  då 
  märgstrålen 
  gränsar 
  intill 
  

   ett 
  kärl, 
  det 
  senare 
  då 
  angränsande 
  celler 
  äro 
  vedparenkym 
  

   eller 
  vedprosenkym. 
  

  

  Med 
  detta 
  prof 
  öfverensstämma 
  n:ris 
  (3, 
  7, 
  8, 
  12, 
  22, 
  24, 
  

   31, 
  32, 
  33, 
  35, 
  40, 
  41, 
  42, 
  44, 
  45, 
  46, 
  49, 
  53, 
  54, 
  58, 
  65, 
  75, 
  

   91, 
  102 
  och 
  108. 
  

  

  