﻿BIHANG 
  TILL 
  K. 
  SV. 
  VET.-AKAD. 
  HANDL. 
  BAND 
  6. 
  N:0 
  10. 
  23 
  

  

  Likväl 
  kunna, 
  med 
  afseende 
  på 
  ofvannämnda 
  arter, 
  slägtena 
  

   Larix 
  och 
  Picea 
  under 
  vissa 
  förhållanden 
  säkert 
  skiljas, 
  nämligen 
  

  

  l:o) 
  då 
  bark 
  finnes: 
  Larix 
  har 
  i 
  bastskiktet 
  spridda 
  skle- 
  

   renkymceller, 
  hvilka 
  hos 
  Picea 
  saknas 
  ^) 
  ; 
  

  

  2:o) 
  då 
  olika 
  färg 
  förefinnes 
  hos 
  kärnved 
  och 
  splint: 
  La- 
  

   rix 
  har 
  mörk 
  kärnved 
  och 
  ljus 
  splint, 
  då 
  deremot 
  hos 
  Picea 
  

   någon 
  sådan 
  färgskilnad 
  ej 
  förefinnes 
  ^) 
  ; 
  

  

  3:o) 
  då 
  barr 
  finnas: 
  hos 
  P^cea 
  utgöres 
  hypodermat 
  hufvtid- 
  

   sakligen 
  af 
  sklerenkymceller, 
  då 
  deremot 
  sådana 
  i 
  hypodermat 
  

   hos 
  barr 
  af 
  Larix 
  endast 
  undantagsvis 
  förefinnas. 
  

  

  När 
  icke 
  dessa 
  fullt 
  konstanta 
  karakterer 
  kunnat 
  användas, 
  

   har 
  jag 
  vid 
  drifvedens 
  bestämning 
  tagit 
  hänsyn 
  till 
  följande 
  

   omständigheter 
  : 
  

  

  l:o) 
  Hartskanaler 
  i 
  vertikal 
  rigtning 
  förekomma 
  hos 
  Larix 
  

   talrikt, 
  hos 
  Picea 
  mera 
  sparsamt 
  ^). 
  

  

  2:o) 
  De 
  mellersta 
  märgstrålcellerna 
  äro 
  hos 
  Larix 
  vanligen 
  

   fylda 
  med 
  harts 
  af 
  mörk 
  färg, 
  medan 
  hos 
  Picea 
  motsvarande 
  

   celler 
  antingen 
  sakna 
  harts 
  eller, 
  då 
  sådan 
  i 
  ett 
  fåtal 
  celler 
  

   finnes, 
  denna 
  är 
  af 
  ljus 
  färg, 
  föga 
  mörkare 
  än 
  cellväggen. 
  

  

  3:o) 
  De 
  yttre 
  raderna 
  af 
  höstzonens 
  trakeider 
  hafva 
  på 
  de 
  

   tangentiala 
  väggarna 
  hos 
  Larix 
  A^anligen 
  rätvinkligt 
  korsade 
  

   ringporer 
  (se 
  fig. 
  4), 
  der 
  korsets 
  armar 
  sträcka 
  sig 
  föga 
  eller 
  

   intet 
  utanför 
  porens 
  yttre 
  ring, 
  medan 
  hos 
  Picea 
  motsvarande 
  

   porer 
  antingen 
  endast 
  äro 
  delade 
  af 
  en 
  linie 
  eller 
  ock 
  sned- 
  

   vinkligt 
  korsade, 
  hvarvid 
  korsets 
  armar 
  vanligen 
  sträcka 
  sig 
  

   långt 
  utanför 
  porens 
  yttre 
  ring 
  (se 
  fig. 
  6). 
  Dessa 
  porformer 
  

   äro 
  dock 
  ej 
  fullt 
  konstanta. 
  

  

  4:o) 
  Lärkträdets 
  ved, 
  om 
  ock 
  allt 
  igenom 
  af 
  samma 
  färg, 
  

   är 
  mörkare 
  och 
  kådigare 
  än 
  granens. 
  I 
  vissa 
  fall, 
  såsom 
  då 
  

   profvet 
  hemtats 
  från 
  kärnved 
  af 
  Larix, 
  är 
  denna 
  karakter 
  fullt 
  

   pålitlig. 
  

  

  På 
  grund 
  af 
  ofvanstående 
  kännetecken 
  hafva 
  de 
  under 
  

   l:sta 
  typen 
  beskrifna 
  profven, 
  utgörande 
  52 
  stycken, 
  bestämts 
  

  

  >) 
  J. 
  A. 
  Borgman, 
  Studier 
  öfver 
  barkens 
  inre 
  bygnad 
  i 
  Coniferernas 
  

   stam. 
  Lunds 
  universitets 
  årsskrift 
  1877 
  — 
  78. 
  S. 
  4i 
  och 
  46. 
  

  

  ^) 
  R. 
  Hartig, 
  Unterscheidungsmerkmale 
  etc, 
  s. 
  6. 
  Detta 
  kännetecken 
  

   framliålles 
  här 
  såsom 
  tillräckligt 
  men 
  gäller 
  tydligen 
  endast 
  under 
  

   förutsättning, 
  dels 
  att 
  kärnvedsbildningeu 
  hos 
  Larix 
  inträdt, 
  dels 
  ock 
  

   att 
  profvet 
  är 
  fullständigt 
  och 
  ej 
  utgöras 
  endast 
  af 
  kärnved 
  eller 
  en- 
  

   dast 
  af 
  splint. 
  

  

  ^j 
  Enligt 
  NÖEDLINGER 
  skulle 
  denna 
  karakter 
  vara 
  tillräcklig. 
  Jemför 
  

   NÖRDLINGERS 
  Holzquerschnitte, 
  »Schliissel 
  zur 
  Untersuchung 
  der 
  zwei- 
  

   hundert 
  Holzarten 
  des 
  I 
  und 
  II 
  Bändes». 
  

  

  