﻿30 
  ÖRTENBLAD, 
  OM 
  SYDGRÖNLANDS 
  DEIFVED. 
  

  

  vegetation. 
  Härvid 
  har 
  jag 
  att 
  stödja 
  mig 
  vid 
  af 
  lektor 
  H. 
  W. 
  

   Arnell 
  benäget 
  lemnade 
  utförliga 
  meddelanden 
  angående 
  Je- 
  

   nissejs 
  floddal 
  ^). 
  

  

  Trädvegetationen 
  på 
  Jenissejs 
  stränder 
  utgöres 
  enligt 
  Ar- 
  

   nell 
  liufvudsakligen 
  af 
  Larix 
  aihirica 
  Ledeb., 
  Picea 
  orientalis 
  

   L., 
  Äbies 
  sibirica 
  Ledeb., 
  Salices, 
  af 
  hvilka 
  S. 
  vitelliana 
  L. 
  är 
  

   den 
  allmännast 
  förekommande 
  trädformiga 
  arten, 
  Alnus 
  gluti- 
  

   nosa 
  G^HTN. 
  och 
  viridis 
  D 
  C, 
  Betula 
  verrucosa 
  Emrh., 
  Poj^ulus 
  

   tremula 
  L. 
  och 
  Sorlms 
  aucuparia 
  L. 
  — 
  Pinus 
  silvestris 
  L. 
  och 
  P. 
  

   Cemhra 
  L. 
  förekomma 
  äfven 
  ehuru 
  mindre 
  ofta. 
  

  

  Dessa 
  träd 
  växa 
  likväl 
  icke 
  blandade 
  om 
  hvarandra 
  utan 
  

   intaga 
  olika 
  bälten 
  af 
  stränderna, 
  hvilkas 
  bygnad 
  är 
  mycket 
  

   afvikande 
  från 
  de 
  hos 
  oss 
  vanliga 
  strandformerna. 
  

  

  Närmast 
  floden 
  förefinnes 
  vid 
  lågvatten 
  en 
  sakta 
  sluttande, 
  

   stundom 
  nästan 
  plan, 
  lerig 
  strand, 
  hvars 
  bredd, 
  ehuru 
  oftast 
  

   obetydlig, 
  någon 
  gång 
  öfverstiger 
  två 
  kilometer. 
  Vegetationen 
  

   utgöres 
  här 
  endast 
  af 
  spridda 
  buskformiga 
  Salices, 
  som 
  tilltaga 
  

   i 
  storlek, 
  ju 
  närmare 
  man 
  kommer 
  den 
  derpå 
  följande 
  strand- 
  

   branten 
  ^). 
  Denna, 
  bildad 
  genom 
  flodvattnets 
  mineringsarbete, 
  

   bär 
  trädvegetation 
  hufvudsakligen 
  på 
  krönet, 
  derifrån 
  träden, 
  

   fastsittande 
  vid 
  den 
  torfva, 
  på 
  hvilken 
  de 
  uppvuxit, 
  småningom 
  

   nedrasa, 
  hvarvid 
  de 
  en 
  tid 
  kunna 
  qvarstå 
  i 
  branten, 
  då 
  de 
  in- 
  

   taga 
  en 
  mot 
  floden 
  stupande 
  ställning. 
  När 
  strandbranten 
  är 
  

   så 
  hög, 
  att 
  hon 
  icke 
  ens 
  vid 
  flodvatten 
  öfversvämmas, 
  erhåller 
  

   det 
  derpå 
  följande 
  strandpartiet 
  en 
  annan 
  karakter, 
  än 
  då 
  

   strandbrantens 
  krön 
  ligger 
  under 
  flodens 
  högsta 
  vattenstånd. 
  

   I 
  förra 
  fallet 
  vidtager 
  strax 
  barrskogen 
  (mest 
  Larix 
  men 
  äfven 
  

   Picea, 
  Ahies 
  och 
  Pinus) 
  eller 
  ock, 
  synnerligast 
  der 
  eld 
  härjat, 
  

   björkskog; 
  i 
  senare 
  fallet 
  förefinnes 
  ett 
  bälte, 
  der 
  löfträden 
  

   [Salices, 
  Populus, 
  Betula, 
  Alnus 
  m. 
  fl.) 
  äro 
  förhärskande, 
  ehuru 
  

   äfven 
  spridda 
  barrträd 
  förekomma. 
  Detta 
  bälte, 
  hvars 
  bredd 
  

   från 
  mindre 
  än 
  100 
  meter 
  kan 
  uppgå 
  till 
  nära 
  en 
  mil, 
  visar 
  

   tydliga 
  spår 
  af 
  att 
  tidtals 
  vara 
  öfversvämmadt. 
  Mark, 
  träd 
  och 
  

   buskar 
  äro 
  lersmorda 
  och 
  marken 
  ofta 
  ytterst 
  sumpig. 
  Bältet 
  

   genomdrages 
  nästan 
  alltid 
  af 
  talrika, 
  långsträckta 
  flodarmar, 
  

   som 
  under 
  lågvatten 
  ofta 
  ej 
  stå 
  i 
  förbindelse 
  med 
  floden. 
  Norr 
  

  

  ') 
  Arnell 
  var 
  en 
  bland 
  deltagarne 
  i 
  1876 
  års 
  landtexpedition, 
  som 
  

   hade 
  till 
  uppgift 
  att 
  undersöka 
  förhållandena 
  i 
  Jenissej-dalen. 
  

  

  ^) 
  Äfven 
  vid 
  några 
  af 
  våra 
  floder 
  såsom 
  vid 
  Angermanelfven 
  och 
  Lule- 
  

   elfven 
  förekomma 
  sådana 
  branta, 
  ständigt 
  nedrasande 
  stränder 
  under 
  

   namn 
  af 
  nipor. 
  

  

  