﻿BIHANG 
  TILL 
  K. 
  SV. 
  VET.-AKAD. 
  HANDL. 
  BAND 
  6. 
  N:0 
  15. 
  7 
  

  

  7. 
  Mjölkrör. 
  Mjölksaftförande 
  rör 
  af 
  enkla 
  celler 
  eller 
  

  

  sammansatta 
  af 
  flera 
  med 
  resorberade 
  

   mellanväggar 
  (skilnad 
  från 
  hartssäckar). 
  

   Motiveringen 
  af 
  denna 
  ändring 
  i 
  de 
  Baey's 
  uppställning 
  om- 
  

   nämnes 
  vid 
  behandlingen 
  af 
  korkväfnaden. 
  

  

  Uti 
  sin 
  afhandling: 
  »Jemförande 
  undersökningar 
  öfver 
  

   bladets 
  anatomi», 
  Lund 
  1878 
  ^), 
  har 
  prof. 
  Aeeschoug 
  framstält 
  

   åtskilliga 
  anmärkningar 
  mot 
  de 
  Baey's 
  uppställning 
  af 
  väfna- 
  

   derna. 
  Dessa 
  skall 
  jag 
  i 
  det 
  följande 
  söka 
  bemöta 
  och 
  med 
  

   detsamma 
  ange 
  de 
  skäl, 
  som 
  förmått 
  mig 
  att 
  följa 
  de 
  Bart's 
  

   uppfattning 
  med 
  ofvan 
  angifna 
  ändring. 
  Sidd. 
  5 
  — 
  8 
  (nämda 
  

   afhandling) 
  yttrar 
  Aeeschoug: 
  

  

  1) 
  »Olikheten 
  mellan 
  cellväfnaden 
  och 
  sklerenkymet 
  skulle 
  

   vara 
  den, 
  att 
  i 
  den 
  senare 
  väfnaden 
  hela 
  protoplasmainne- 
  

   hållet, 
  således 
  just 
  det, 
  som 
  mest 
  utmärker 
  cellen, 
  försvunnit. 
  

   Men 
  äfven 
  de 
  element, 
  af 
  hvilka 
  cellväfnaden 
  sammansättes, 
  

   bibehålla 
  visst 
  icke 
  alltid 
  denna 
  sin 
  cellqvalitet, 
  t. 
  ex. 
  märg, 
  

   kork 
  och 
  förtjockade 
  epidermiscellef». 
  Den 
  definition, 
  pro- 
  

   fessor 
  Aeeschoug 
  gifvit 
  på 
  sklerenkym, 
  hvilken 
  här 
  ofvan 
  

   blifvit 
  anförd, 
  är 
  origtig 
  och 
  ej 
  öfverensstämmande 
  med 
  

   den 
  af 
  de 
  Baet 
  gifna. 
  Den 
  är 
  nämligen 
  alltför 
  vid, 
  ty 
  äfven 
  

   de 
  andra 
  väfnaderna 
  utom 
  n:o 
  1 
  hafva 
  förlorat 
  sin 
  cellqvalitet, 
  

   ehuru 
  på 
  olika 
  sätt. 
  De 
  Bart 
  säger 
  om 
  sklerenkymet, 
  att 
  

   dermed 
  förstås 
  »sådana 
  väfnadselement, 
  som 
  icke 
  blott 
  för- 
  

   tjocka 
  sina 
  väggar 
  på 
  lumens 
  bekostnad 
  utan 
  äfven 
  härvid 
  

   förlora 
  sin 
  cellqvalitet». 
  Det 
  är 
  visserligen 
  sant, 
  att 
  vissa 
  

   märgceller 
  och 
  korkcellerna 
  äfven 
  förlorat 
  sin 
  cellqvalitet, 
  

   men 
  detta 
  har 
  ej 
  skett 
  såsom 
  hos 
  sklerenkymet 
  genom 
  suc- 
  

   cessivt 
  inträdande 
  förtjockning 
  af 
  väggarna, 
  utan 
  är 
  följden 
  

   af 
  ett 
  mer 
  eller 
  mindre 
  hastigt 
  cellens 
  bortdöende. 
  På 
  grund 
  

   af 
  sitt 
  uti 
  lefvande 
  tillstånd 
  rikhaltiga 
  protoplasmainnehåll 
  

   räknas 
  korkcellerna 
  af 
  de 
  Baey 
  till 
  cellväfnaderna. 
  Denna 
  

   skilnad 
  mellan 
  kork 
  och 
  sklerenkym 
  antydes 
  af 
  de 
  Bart 
  

   (sid. 
  5). 
  De 
  bestämningar, 
  som 
  känneteckna 
  sklerenkymet, 
  

   är 
  o 
  sålunda: 
  

  

  a) 
  successiv 
  membranförtjockning, 
  (som 
  har 
  till 
  följd), 
  

   ^>) 
  cellqvalitetens 
  försvinnande. 
  Vidare 
  anför 
  prof. 
  Aeeschoug, 
  

   att 
  epidermisceller 
  ofta 
  äro 
  så 
  förtjockade, 
  att 
  skilnaden 
  mel- 
  

   lan 
  dessa 
  och 
  sklerenkymceller 
  blir 
  omärklig. 
  Härvid 
  är 
  dock 
  

   att 
  märka, 
  dels 
  att 
  enskilda 
  undantagsfall 
  ej 
  upphäfva 
  en 
  

   ') 
  Kongl. 
  Fysiogr. 
  sällskapets 
  i 
  Lund 
  minnesskrift 
  1878. 
  

  

  