﻿BIHANG 
  TILL 
  K. 
  SV. 
  VET.-AKAD. 
  HANDL. 
  BAND 
  6. 
  N:0 
  15. 
  17 
  

  

  I 
  

  

  dratiska 
  celler. 
  Den 
  öfre, 
  något 
  tjockare 
  delen 
  (fig. 
  20), 
  

   som 
  afsöndrar 
  hartset, 
  består 
  af 
  två 
  slags 
  väfnader: 
  en 
  yttre, 
  

   epidermis, 
  och 
  en 
  inre. 
  Den 
  förra 
  utgöres 
  af 
  tätt 
  packade, 
  

   vinkelrätt 
  stälda, 
  palissadformiga 
  celler, 
  hvilka 
  af 
  Hanstein 
  

   hos 
  dylika 
  kolleterer 
  erhållit 
  namnet 
  »Papillenzellen» 
  ^). 
  Den 
  

   inre 
  väfnaden 
  består 
  af 
  smala, 
  cylindriska, 
  uti 
  kolleterens 
  

   längdaxel 
  utdragna 
  celler 
  med 
  tvära 
  eller 
  något 
  sneda 
  skilje- 
  

   väggar. 
  De 
  likna 
  de 
  tunnväggiga 
  kambiform 
  cellerna 
  uti 
  kärl- 
  

   knippet. 
  I 
  början 
  af 
  sin 
  utveckling 
  äro 
  kolleterens 
  alla 
  celler 
  

   rikligen 
  fylda 
  med 
  klorofyll. 
  Detta 
  aftager 
  sedan 
  och 
  uppblan- 
  

   das 
  med 
  harts. 
  Uti 
  dess 
  högsta 
  utveckling 
  är 
  klorofyllet 
  all- 
  

   deles 
  försvunnet, 
  men 
  i 
  stället 
  äro 
  cellerna 
  tätt 
  fylda 
  af 
  ett 
  

   brunt 
  harts. 
  Efter 
  en 
  stunds 
  behandling 
  med 
  kalilut 
  kan 
  man 
  

   få 
  se 
  stora 
  hartsdroppar 
  på 
  väg 
  ut 
  från 
  kolleteren. 
  Hos 
  de 
  

   kolleterer, 
  som 
  äro 
  belägna 
  vid 
  basen, 
  kan 
  man 
  ej 
  spåra 
  

   något 
  samband 
  med 
  kärlknippena, 
  men 
  detta 
  är 
  deremot 
  

   fallet 
  med 
  de 
  apikala. 
  Den 
  uti 
  sidoflikarna 
  utlöpande 
  fibro- 
  

   vasalsträngen 
  går 
  in 
  uti 
  kolleterens 
  skaft 
  och 
  slutar 
  der, 
  

   hvarvid 
  dess 
  inre 
  kambiformlika 
  väfnad 
  tyckes 
  vara 
  en 
  fort- 
  

   sättning 
  af 
  bastcellerna 
  uti 
  kärlknippet. 
  I 
  utkanterna 
  af 
  de 
  

   inre 
  fjällen 
  sitta 
  några 
  kolleterer 
  af 
  annat' 
  utseende. 
  De 
  äro 
  

   kortare 
  och 
  spadlika 
  till 
  formen. 
  Epidermiscellerna 
  äro 
  oregel- 
  

   bundna 
  och 
  ej 
  palissadformiga. 
  Behandlade 
  med 
  jodzink- 
  

   klorid, 
  visar 
  det 
  sig, 
  att 
  temligen 
  unga 
  kolleterer 
  äro 
  omgifna 
  

   af 
  en 
  gemensam 
  ^ä,gg, 
  som 
  sväller 
  betydligt 
  och 
  företer 
  då 
  

   flere 
  skikt. 
  Af 
  dessa 
  är 
  det 
  yttre 
  fast 
  och 
  skarpt 
  begränsadt 
  

   samt 
  brunt 
  till 
  färgen. 
  Det 
  företer 
  alla 
  kutikulans 
  egen- 
  

   skaper. 
  Under 
  detta 
  yttre 
  lager 
  är 
  ett 
  annat 
  hyalint, 
  som 
  

   uppkommit 
  genom 
  förslemning 
  (»Kollagénlagret» 
  enl. 
  Han- 
  

   stein). 
  Under 
  detta 
  hyalina 
  lager 
  ligga 
  papillcellerna 
  med 
  

   sina 
  blåfärgade 
  membraner. 
  Efter 
  en 
  tid 
  af 
  kastas 
  den 
  gemen- 
  

   samma 
  kutikulan 
  och 
  kolleteren 
  omgifves 
  af 
  ett 
  pseudoparen- 
  

   kymatiskt 
  hölje 
  af 
  gummiharts. 
  Af 
  rödviolett 
  anilin 
  färgas 
  

   det 
  i 
  början 
  rödt, 
  får 
  sedan 
  en 
  anstrykning 
  af 
  violett 
  och 
  

   öfvergår 
  slutligen 
  till 
  denna 
  färg. 
  Innehållet 
  uti 
  papillcellerna 
  

   färgas 
  rent 
  rödt. 
  Vid 
  behandling 
  med 
  kalilut 
  klargöras 
  pa- 
  

   pillcellerna 
  och 
  kutikulan 
  afkastas 
  delvis, 
  men 
  qvarsitter 
  här 
  

   och 
  der 
  och 
  rullar 
  sig 
  tillbaka 
  utåt 
  med 
  sin 
  fria 
  ända 
  (fig. 
  

   20, 
  q). 
  Af 
  de 
  sekretionsprodukter, 
  som 
  bildas 
  uti 
  dylika 
  

   kolleterer 
  (slem 
  och 
  harts), 
  är 
  det, 
  såsom 
  Hanstein 
  uppgif- 
  

  

  ') 
  Ueber 
  die 
  Organe 
  der 
  Harz- 
  mid 
  Schleimabsonderung 
  in 
  den 
  Laub- 
  

   knospen. 
  (Botan. 
  Zeitung, 
  1868). 
  

  

  2 
  

  

  