﻿18 
  E. 
  ADLERZ, 
  BIDRAG 
  TILL 
  KNOPPFJÄLLENS 
  ANATOMI. 
  

  

  ver, 
  antagligt, 
  att 
  slemmet 
  uppstår 
  genom 
  cellväggarnes 
  om- 
  

   vandling, 
  men 
  att 
  hartset 
  deremot 
  bildas 
  ur 
  cellens 
  innehåll. 
  

   Detta 
  senare 
  uppkommer 
  ej 
  blott 
  ur 
  papillcellerna, 
  utan 
  äfven 
  

   uti 
  de 
  inre 
  långsträckta. 
  Ett 
  längdsnitt, 
  der 
  papillcellerna 
  

   blifvit 
  klara 
  af 
  kalilut, 
  visar 
  nämligen, 
  att 
  de 
  centrala 
  cel- 
  

   lerna 
  äro 
  fjlda 
  af 
  ett 
  grofkornigt 
  innehåll, 
  blandadt 
  med 
  

   harts 
  dropp 
  ar. 
  

  

  Dessa 
  cellers 
  membraner 
  visa 
  ingen 
  förmåga 
  att 
  svälla, 
  

   hvarföre 
  man 
  torde 
  kunna 
  antaga, 
  att 
  slemmet 
  företrädesvis 
  

   bildas 
  uti 
  de 
  yttre 
  papillcellerna. 
  Dessa 
  nu 
  omtalade 
  harts- 
  

   afsöndrande 
  organer 
  äro 
  trikombildningar 
  från 
  epidermis 
  och 
  

   utvecklas 
  såsom 
  alla 
  dylika, 
  ursprungligen 
  af 
  en 
  epidermis- 
  

   cell. 
  Andra 
  trikombildningar 
  förekomma 
  uti 
  fjällens 
  kanter 
  

   och 
  äro 
  isynnerhet 
  på 
  de 
  inre 
  talrika 
  och 
  långa. 
  Dessa 
  hår 
  

   äro 
  encelliga, 
  jembreda, 
  tätt 
  sittande 
  och 
  intrasslade 
  i 
  hvar- 
  

   andra. 
  De 
  äro 
  tjockväggiga 
  och 
  färgas 
  gula 
  af 
  jodzink- 
  

   klorid. 
  Klyföppningar 
  förekomma 
  på 
  de 
  mellersta 
  och 
  in- 
  

   nersta 
  fjällen 
  och 
  äro 
  isynnerhet 
  hos 
  dessa 
  senare 
  temligen 
  

   talrika. 
  De 
  äro 
  ganska 
  stora, 
  men 
  för 
  öfrigt 
  af 
  vanlig 
  

   form. 
  

  

  Grundmassan 
  af 
  fjället 
  utgöres 
  af 
  parenkym, 
  hvars 
  cel- 
  

   ler 
  oftast 
  ej 
  förete 
  någon 
  differentiering 
  af 
  yttre 
  och 
  inre 
  

   barklager. 
  Cellerna 
  äro 
  uti 
  tvärsnitt 
  i 
  början 
  rundade, 
  tunn- 
  

   väggiga 
  med 
  intercellularrum, 
  men 
  blifva 
  sedan 
  vid 
  högre 
  ut- 
  

   veckling 
  rundadt 
  qvadratiska 
  med 
  i 
  vatten 
  kollcnkymatiskt 
  

   uppsvälda 
  väggar 
  och 
  tätt 
  packade. 
  Emot 
  båda 
  sidornas 
  epi- 
  

   dermis 
  aftaga 
  de 
  i 
  storlek 
  och 
  ligga 
  ännu 
  mera 
  tätt 
  tillsam- 
  

   mans. 
  Detta 
  är 
  äfven 
  fallet 
  med 
  dem, 
  som 
  fylla 
  fjällets 
  kan- 
  

   ter. 
  På 
  de 
  utvuxna 
  fjällen 
  hafva 
  dessa, 
  under 
  epidermis 
  lig- 
  

   gande 
  celler 
  på 
  fjällets 
  inre 
  sida 
  skilt 
  sig 
  från 
  den 
  centrala 
  

   väfnaden. 
  I 
  de 
  inre 
  fjällens 
  spetsar 
  är 
  grundväfnadens 
  pa- 
  

   renkym 
  reduceradt 
  till 
  "några 
  få 
  cellrader. 
  Cellernas 
  väggar 
  

   färgas 
  blåa 
  af 
  jbdzinkklorid 
  ej 
  blott 
  på 
  de 
  utvuxna 
  utan 
  

   äfven 
  på 
  de 
  vissnade, 
  affallande 
  fjällen. 
  Ingen 
  förkorkning 
  

   eger 
  sålunda 
  rum. 
  1 
  början 
  äro 
  cellerna 
  rikligen 
  fylda 
  af 
  

   klorofyll. 
  Detta 
  förekommer 
  mest 
  uti 
  de 
  centrala 
  lagren, 
  

   men 
  aftager 
  mot 
  båda 
  kanterna. 
  Derpå 
  uppblandas 
  det 
  med 
  

   brunt 
  harts, 
  som 
  slutligen 
  tager 
  öfverhanden, 
  så 
  att 
  kloro- 
  

   fyllet 
  försvinner. 
  Utom 
  harts 
  förekomma 
  äfven 
  kristaller 
  i 
  

   vissa 
  celler. 
  Dessa 
  ligga 
  vanligen 
  i 
  rader 
  nära 
  inre 
  eller 
  

   yttre 
  epidermis. 
  Stundom 
  äro 
  de 
  strödda 
  i 
  midten 
  af 
  fjället. 
  

  

  