﻿BIHANG 
  TILL 
  K. 
  SV. 
  VET.-AKAD. 
  HANDL. 
  BAND 
  6. 
  N:0 
  15. 
  19 
  

  

  Kärlknippena, 
  som 
  äro 
  belägna 
  nästan 
  uti 
  fjällets 
  midl 
  

   (uti 
  inre 
  fj.) 
  eller 
  närmare 
  inre 
  kanten 
  (hos 
  de 
  yttre), 
  äro 
  

   tämligen 
  väl 
  utvecklade. 
  Till 
  byggnaden 
  äro 
  de 
  kollaterala 
  

   med 
  en 
  veddel 
  mot 
  fjällets 
  inre 
  sida 
  och 
  en 
  bastdel 
  mot 
  

   den 
  yttre. 
  Veden 
  innehåller 
  mycket 
  trånga 
  spiralkärl, 
  som 
  

   äro 
  ordnade 
  i 
  rader 
  samt 
  parenkym. 
  Bastet 
  består 
  af 
  sil- 
  

   rör(?), 
  kambiform 
  och 
  parenkym, 
  hvars 
  väggar 
  äro 
  genom- 
  

   borrade. 
  Ingen 
  tydlig 
  strängskida 
  finnes. 
  

  

  Beträffande 
  förloppet 
  af 
  kärlknippena 
  är 
  att 
  märka, 
  att 
  

   vid 
  fjällets 
  bas 
  (innersta 
  fjällen 
  äro 
  undersökta) 
  utgå 
  från 
  

   stammen 
  11 
  — 
  12 
  knippen, 
  af 
  h 
  vilka 
  omkring 
  tre 
  äro 
  förenade 
  

   till 
  en 
  mediansträng 
  och 
  de 
  öfriga 
  löpa 
  isolerade 
  parallelt 
  

   med 
  hvarandra. 
  Något 
  högre 
  upp 
  förgrena 
  de 
  sig 
  sparsamt. 
  

   De 
  som 
  löpa 
  närmast 
  kanterna, 
  upphöra 
  successivt, 
  i 
  det 
  

   bladet 
  aftar 
  i 
  bredd. 
  De 
  mellersta 
  löpa 
  ut 
  i 
  bladets 
  tre- 
  

   klufna 
  spets. 
  Medelnerven 
  förgrenar 
  sig 
  i 
  spetsen 
  och 
  dess 
  

   grenar 
  utlöpa 
  uti 
  den 
  rundade 
  mellanfliken, 
  der 
  h 
  varje 
  gren 
  

   slutar 
  med 
  en 
  kolleter. 
  

  

  Elaeagnus 
  argentea 
  PURSH. 
  (Fig. 
  8). 
  

  

  Knoppfjällen 
  äro 
  tjocka, 
  köttiga, 
  till 
  formen 
  ovala 
  med 
  

   trubbig 
  spets 
  eller 
  lansettlika, 
  på 
  båda 
  sidor 
  bruna 
  af 
  tätt 
  

   sittande 
  fjäll. 
  Blott 
  de 
  två 
  nedersta 
  affalla 
  efter 
  grenens 
  ut- 
  

   veckling; 
  de 
  öfriga 
  utväxa 
  till 
  örtblad, 
  ej 
  såsom 
  hos 
  Cytisus 
  

   och 
  Sorbus 
  inre 
  fjäll, 
  der 
  örtbladen 
  utväxa 
  från 
  den 
  tan- 
  

   dade 
  spetsen 
  och 
  fjället 
  blir 
  slida, 
  utan 
  här 
  utväxer 
  hela 
  

   fjället 
  likformigt 
  till 
  bladskifva, 
  blir 
  rikt 
  klorofyllförande 
  

   och 
  uppnår 
  slutligen 
  bladets 
  storlek. 
  Fjällen 
  hos 
  Elceagnus 
  

   äro 
  sålunda 
  »laminartegment», 
  d. 
  v. 
  s. 
  bildade 
  af 
  bladskifvan. 
  

   På 
  grund 
  af 
  en 
  antydan 
  till 
  bladskaft 
  på 
  dessa 
  fjäll 
  är 
  det 
  

   med 
  undantag 
  af 
  de 
  två 
  yttre 
  affallande 
  fjällen 
  svårt 
  att 
  säga, 
  

   hvad 
  som 
  är 
  fjäll 
  och 
  hvad 
  som 
  är 
  blad. 
  Men 
  den 
  inre 
  

   byggnaden 
  ger 
  dock 
  vid 
  handen, 
  att 
  åtminstone 
  några 
  blad- 
  

   organ 
  innanför 
  de 
  två 
  yttersta 
  äro 
  att 
  räkna 
  till 
  knoppfjällen. 
  

   De 
  två 
  yttre 
  fjällen 
  äro 
  nedtill 
  betydligt 
  tjockare 
  än 
  de 
  inre. 
  

  

  Yttre 
  epidermis 
  består 
  af 
  tunnväggiga, 
  i 
  längdsnitt 
  rek- 
  

   tangulära-qvadratiska 
  celler, 
  som 
  till 
  utseendet 
  föga 
  skilja 
  

   sig 
  från 
  underliggande 
  väfnader 
  (åtminstone 
  midt 
  för 
  kärl- 
  

   knippet). 
  Dess 
  membraner 
  färgas 
  blåa 
  af 
  jodzinkklorid. 
  Inre 
  

   epidermis 
  består 
  af 
  något 
  smalare 
  celler, 
  som 
  eljest 
  hafva 
  

  

  