﻿BIHAN6 
  TILL 
  K. 
  SV. 
  VET.-AKAD. 
  HANDL. 
  BAND 
  6 
  N:0 
  15.' 
  23 
  

  

  De 
  två 
  inre 
  af 
  dessa 
  innehålla 
  mindre 
  harts 
  än 
  de 
  andra 
  

   och 
  hafva 
  bibehållit 
  sin 
  form 
  och 
  sitt 
  läge. 
  De 
  utanför 
  dessa 
  

   belägna 
  äro 
  rikligen 
  hartsförande. 
  Hartset 
  har 
  förorsakat 
  en 
  

   tryckning 
  på 
  deras 
  väggar, 
  så 
  att 
  den 
  rektangulära 
  formen 
  

   gått 
  förlorad 
  äfvensom 
  den 
  regelbundna 
  anordningen 
  uti 
  

   rader. 
  De 
  synas 
  derföre 
  ega 
  obestämd 
  form 
  och 
  läge. 
  Afven 
  

   vissa 
  cellväggar 
  äro 
  af 
  hartset 
  söndersprängda. 
  Uti 
  spetsen 
  

   mötas 
  båda 
  sidornas 
  > 
  epidermis, 
  som 
  der 
  bilda 
  ett 
  flercelligt 
  

   triangelformigt 
  fält. 
  Större 
  delen 
  af 
  spetsens 
  triangel 
  intages 
  

   af 
  bruna, 
  hartsförande 
  celler 
  af 
  oregelbunden 
  form 
  och 
  läge, 
  

   hvilkas 
  membraner 
  ofta 
  äro 
  söndersprängda. 
  Under 
  denna 
  

   hartsförande 
  del 
  går 
  en 
  rad 
  epidermisceller 
  af 
  vanlig 
  form 
  

   och 
  försedda 
  méd 
  de 
  ofvan 
  beskrifna 
  trappformiga 
  porerna. 
  

   Dessa 
  äro 
  mindre 
  hartsförande 
  och 
  klargöras 
  lätt 
  af 
  kalilut. 
  

   Denna 
  rad 
  af 
  celler 
  sammanhänger 
  med 
  inre 
  raden 
  af 
  yttre 
  

   epidermis, 
  böjer 
  sig 
  sedan 
  bågformigt 
  tätt 
  intill 
  den 
  harts- 
  

   förande 
  spetsen, 
  träder 
  derpå 
  i 
  samband 
  med 
  den 
  inre 
  raden 
  

   uti 
  den 
  hartsförande 
  ansvällningen 
  på 
  fjällets 
  inre 
  sida 
  och 
  

   •sammanhänger 
  sålunda 
  med 
  inre 
  epidermis 
  undre 
  lager. 
  Man 
  

   finner 
  sålunda 
  hos 
  dessa 
  fjäll 
  ett 
  sammanhängande 
  system 
  af 
  

   epidermisväfnader. 
  

  

  På 
  äldre 
  fjäll 
  uppstår 
  ett 
  mellanrum 
  mellan 
  den 
  harts- 
  

   förande 
  delen 
  af 
  spetsen 
  och 
  den 
  inre 
  med 
  inre 
  epidermis 
  

   sammanhängande 
  cellraden. 
  Detta 
  är 
  analogt 
  med 
  den 
  om- 
  

   ständigheten, 
  att 
  epidernois 
  yttre 
  cellrader 
  på 
  äldre 
  fjäll 
  

   lossna 
  från 
  de 
  inre. 
  Angående 
  utvecklingen 
  af 
  den 
  flerskik- 
  

   tiga 
  epidermis 
  gäller 
  här 
  detsamma 
  som 
  i 
  öfriga 
  dylika 
  fall, 
  

   att 
  den 
  försiggår 
  jemförelsevis 
  sent. 
  Trots 
  sina 
  förtjockado 
  

   membraner 
  bibehåller 
  epidermis 
  länge 
  förmågan 
  att 
  dela 
  sig. 
  

   Början 
  sker 
  derigenom, 
  att 
  uti 
  cellerna 
  af 
  en 
  enkel 
  cellrad 
  

   uppstår 
  en 
  skiljevägg 
  på 
  längden. 
  Den 
  anlägges 
  mycket 
  

   nära 
  den 
  inre 
  väggen 
  uti 
  modercellen. 
  Den 
  nybildade 
  smala 
  

   dottercellen 
  tillväxer 
  på 
  bredden, 
  så 
  att 
  den 
  får 
  samma 
  bredd 
  

   som 
  modercellen. 
  Skiljeväggen, 
  i 
  början 
  tunn, 
  förtjockas 
  

   sedan 
  betydligt 
  och 
  blir 
  t. 
  o. 
  m. 
  lika 
  tjock 
  som 
  yttercellens 
  

   yttre 
  Yägg. 
  Sedan 
  sålunda 
  en 
  tvåradig 
  epidermis 
  bildat 
  sig, 
  

   kan 
  denna 
  ytterligare 
  delas 
  i 
  dotterceller. 
  Denna 
  delning 
  

   eger 
  rum 
  ej 
  endast 
  uti 
  den 
  inre 
  cellraden 
  utan 
  uti 
  båda 
  och, 
  

   såsom 
  det 
  synes 
  mig, 
  nästan 
  samtidigt. 
  Förloppet 
  är 
  här 
  

   detsamma, 
  som 
  vid 
  första 
  delningen. 
  Ej 
  alla 
  lagren 
  uti 
  den 
  

   flerskiktade 
  epidermis 
  komma 
  till 
  utveckling, 
  d. 
  v. 
  s. 
  dotter- 
  

  

  